Справа № 807/3008/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3008/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Скраль Т.В. ,

при секретарі - Cтанавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: Прокурор Свалявського району - представник Рега Є.Є. ,

відповідача: Сектор містобудування та архітектури Свалявської райдержадміністрації - представник в судове засідання не з"явився,

третьої особи: Свалявської міської ради - представник в судове засідання не з"явився,

третьої особи: ОСОБА_2 - представник в судове засідання не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Прокурора Свалявського району до Сектору містобудування та архітектури Свалявської райдержадміністрації, третіх осіб Свалявської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 16 березня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 23 березня 2015року.

Прокурора Свалявського району до Сектору містобудування та архітектури Свалявської райдержадміністрації, третіх осіб Свалявської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2 про визнання дій незаконними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на території міста Свалява, а саме, парку ім. І.Франка розміщена тимчасова споруда кафе на яку відділом містобудування та архітектури Свалявської районної державної адміністрації видано паспорт прив'язки № НОМЕР_1 від 28.05.2014 на будівництво тимчасової споруди громадянину ОСОБА_2 мешканцю АДРЕСА_1 на землях історико-культурного призначення. Дії відділу містобудування та архітектури Свалявської РДА позивач вважає незаконними, оскільки відповідачем порушено ч.2 ст. 19 Конституції України , ст.ст. 9 , 10 , 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також позивач вказує на те, що паспорт прив'язки на тимчасові споруди реєстраційний номер НОМЕР_1 від 28.05.2014 року виданий ОСОБА_2 не відповідає п.2.11 «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

На підставі наведеного позивач просить суд задоволити адміністративний позов в повному обсязі.

22 жовтня 2014 року, протокольною ухвалою суду було замінено у справі відповідача, відділ містобудування та архітектури Свалявської РДА на належного відповідача - сектор містобудування а архітектури Свалявської РДА, який є його правонаступником.

10 лютого 2015 року, було залучено до участі у справі у якості третьої особи Свалявську міську раду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідач, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи без участі сторони ( а.с. 146), а також подав письмові заперечення де вказує на те, що прокурор звертається до суду з вказаною вище позовною заявою в інтересах держави, в порушення абзацу другого частини другої статті 60 КАС України згідно якого прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Також відповідачу незрозумілими є підстави, визначені у позовній заяві, якими керується прокурор щодо його повноважень на звернення до суду з позовом про визнання незаконними правових актів, так як виданий паспортприв'язки тимчасової споруди не являється правовим актом. Не знаходить свого підтвердження наведений у позові факт про необхідність отримання спеціального дозволу для проведення певних видів робіт на землях історико-культурного призначення, так як прокуратурою не доведено, що саме на землях історико-культурного призначення встановлено зазначену тимчасову споруду. Разом з тим, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, на який було видано спірний паспорт прив'язки здійснюється відповідно до «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 21.10.2011 №244, відповідно до якого відділом містобудування та архітектури і було видано зазначений паспорт прив'язки. Відсутність в паспорті прив'язки відомостей про надання вказаної земельної ділянки ПП ОСОБА_2 , на думку відповідача, обумовлена тим, що відповідно до роз'яснень наведених у листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.02.2012 №7/14-2737, надання інформації щодо площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування здійснюється у випадках, коли заявник вже є власником земельної ділянки і має намір розмістити тимчасову споруду саме на цій ділянці. У інших випадках надання такої інформації не є обов'язковим.

З огляду на викладене, сектор містобудування та архітектури просить суд в задоволенні позовної заяви позивачу відмовити повністю.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа - Свалявська міська рада, представник в судове засідання не з'явився, 18.02.2015 року ( а.с.152) подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, додатково повідомив, щодо розміщення тимчасової споруди та здійснення діяльності ПП ОСОБА_2 Свалявська міська рада претензій немає.

Дослідивши подані документи та матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника прокуратури, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено здійснення Генеральним Прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами прокурорського нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів, в тому числі, місцевими Радами, їх виконавчими органами та посадовими особами.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, в тому числі, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; додержання законів, що стосуються, зокрема, економічних відносин. Згідно ч. 2 цієї статті, перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Як слідує із адміністративного позову, прокуратурою, за колективним зверненням громадян м. Сваляви від 18.06.2014 року, встановлено, що на території міста Свалява, а саме, парку ім. І.Франка розміщена тимчасова споруда кафе на яку відділом містобудування та архітектури Свалявської районної державної адміністрації видано паспорт прив'язки № НОМЕР_1 від 28.05.2014 на будівництво тимчасової споруди громадянину ОСОБА_2 мешканцю АДРЕСА_1 на землях історико-культурного призначення, ( а.с. 9, 27).

Паспорт прив'язки на тимчасові споруди реєстраційний номер НОМЕР_1 від 28.05.2014 виданий ОСОБА_2 виданий відділом містобудування та архітектури Свалявської РДА Закарпатської області та стосується групи тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2 (парк ім. І.Франка), (а.с.9)

Судом встановлено, що згідно наявних доказів у матеріалах справи, Держземагентство у Свалявському районі інформує прокурора, що згідно форми 6-ЗЕМ земельна ділянка Парку ім. І Франка належить до земель історико-культурного призначення (землі зелених насаджень загального користування), (а.с. 26)

Відповідно до ст. 53 Земельного кодексу України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Виявлення, облік та використання земель історико-культурного призначення регулюються Земельним кодексом України та законами України «Про природно-заповідний фонд» (ст.7) і «Про охорону культурної спадщини».

Землі історико-культурного призначення - одна з категорій, що входить до складу земель України, п. «д» ст.19 Земельного кодексу України.

До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані:

а) історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, меморіальні парки, меморіальні цивільні та військові кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам'ятні місця, пов'язані з історичними подіями;

б) городища, кургани, давні поховання, пам'ятні скульптури та мегаліти, наскельні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянок історико-культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів;

в) архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів, споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, садово-паркові комплекси, фонова забудова.

Земельні території пам'яток, охоронних зон, музеїв-заповідників, археологічних та інших охоронюваних об'єктів належать до земель історико-культурного призначення і включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної документації (ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Об'єкти історико-культурного призначення незалежно від форм власності відповідно до їх антропологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Після занесення до реєстру на об'єкт культурної спадщини та всі його складові елементи поширюється правовий статус пам'ятки.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається Земельним кодексом України (статті 20, 92-97, 116-126, 150 та ін.), Законом «Про охорону культурної спадщини» (статті 24-26, 34-37), постановами Кабінету Міністрів України та органів місцевої влади і самоврядування.

Землі історико-культурного призначення віднесено до особливо цінних земель України, вилучення яких для інших цілей не допускається, за винятком випадків, визначених ч.2 ст.150 Земельного кодексу України.

Частина перша статті 150 Земельного кодексу України, визначає, що до особливо цінних земель відносяться: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерновобуроземні глибокі і середньоглибокі; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму; дернові глибокі ґрунти Закарпаття; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частина друга даної норми визначає, що земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об'єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об'єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

За приписами частини третьої статті 150 Земельного кодексу України, погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.

З аналізу даної норми Земельного кодексу, суд приходить до висновку, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом її вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України».

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Так, відповідно до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Крім того, в ході судового розгляду судом не здобуто відомостей, на підставі якого індивідуального акту прийнято рішення за яким надано в користування ОСОБА_2 територію чи частину території (площа земельної ділянки) парку ім. І Франка м. Свалява для розміщення групи тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Відсутні такі відомості і в паспорті прив"язки, що свідчить про порушення порядку визначеному ст. 123 ЗК України.

Суд не приймає доводи позивача в тій частині, що паспорт прив'язки на тимчасові споруди реєстраційний номер НОМЕР_1 від 28.05.2014 року виданий ОСОБА_2 не відповідає п.2.11 «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», оскільки цей Порядок не поширюється на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях із особливим режими використання, а отже посилання на порушення такого є помилковим.

В той же час дії відповідача Відділу містобудування та архітектури Свалявської РДА (правонаступник Сектор містобудування та архітектури Свалявської райдержадміністрації) на підставі яких розглянута заява ФОП ОСОБА_2 від 28.05.2014 року та документи щодо оформлення паспорту прив'язки групи тимчасових споруд по АДРЕСА_2 ( парк ім. І. Франка) в м. Свалява - відділ надав оскаржуваний паспорт прив'язки, що слідує із заперечень відповідача, свідчить про порушення вимог «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», дія якого не поширюється на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях із особливим режими використання.

За заявою від 18 лютого 2015року, за якою виконавчий комітет Свалявської міської ради, повідомляє суд, що щодо розміщення тимчасової споруди та здійснення діяльності ПП ОСОБА_2 претензій не має, що на переконання суду, свідчить про пряме порушення вимог статті 150 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи законодавчі вимоги, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з підстав визначених у мотивувальній частині даної постанови із визнанням дій Сектору містобудування та архітектури Свалявської РДА протиправними, скасуванням паспорту прив'язки для встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності виданого ФОП ОСОБА_2 від 28 травня 2014 року № НОМЕР_1 та його реєстрації.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Прокурора Свалявського району до Сектору містобудування та архітектури Свалявської райдержадміністрації, третіх осіб Свалявської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_2 про визнання дій незаконними - задовольнити.

2. Визнати дії Сектору містобудування та архітектури Свалявської РДА щодо виготовлення та видачі паспорту прив'язки групи тимчасових споруд № НОМЕР_1 від 28 травня 2014 року для здійснення підприємницької діяльності АДРЕСА_2 (парк ім. І. Франка) фізичній особі підприємцю ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_1 - протиправними.

3. Скасувати паспорт прив'язки та його реєстрацію для встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності виданого ФОП ОСОБА_2 від 28 травня 2014 року № НОМЕР_1.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяТ.В. Скраль