Справа № 826/18220/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2015 року м. Київ
Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Кузьменко В. В.,
суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,
за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом до Командувача Національної гвардії України (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України від 08.10.2014 № 332 про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Національної гвардії України від 13.10.2014 № 109 о/с в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби у запас Збройних сил України підполковника ОСОБА_1 , начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України;
- поновити ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України у званні підполковника на посаді начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В засідання з`явились учасники процесу.
Апелянт та його представник, просили апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарги та подані письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил України з 01.08.1993 року, військову присягу прийняв 11.09.1993 року.
09.04.2012 року між Міністерством внутрішніх справ України та військовослужбовцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майором, заступником начальника штабу (зі спеціального зв`язку), укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України, контракт набрав чинності з 26.08.2012 року строком на п`ять років.
Наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 10.07.2014 року № 40 о/с з 10.07.2014 року ОСОБА_1 призначено начальником зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 (1 бригада оперативного призначення Північного ТрК Національної гвардії України).
Розпорядженням т.в.о. начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 30.08.2014 року № 1/7-1865 командирові військової частини НОМЕР_1 наказано з 30.08.2014 року відрядити у район проведення АТО для організації зв`язку начальника зв`язку військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .
Рапортом від 30.08.2014 року на ім`я т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 позивач відмовився їхати в зону за сімейними обставинами, а саме наявність у нього трьох дітей.
Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 № 37 від 01.09.2014 року призначено службове розслідування по факту невиконання вимог розпорядження т.в.о начальника Північного територіального управління Національної НГ України від 30.08.2014 року № 1/7-1865 щодо відрядження у район проведення АТО для організації зв`язку начальника зв`язку військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 .
Згідно висновку проведеного службового розслідування по факту не виконання начальником зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 вимог розпорядження т.в.о. начальника Північного територіального управління НГ України від 30.08.3014 року № 1/7-1865 про його відрядження у район проведення АТО для організації зв`язку, затвердженого 22.09.2014 року т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , запропоновано, зокрема:
- відкриту відмову підполковника ОСОБА_1 виконати накази начальника Північного територіального управління НГ України від 30.08.2014 № 1/7-1865 та т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про убуття в зону проведення АТО для організації зв`язку відповідно до наказу КВВ МВС України № 50 від 06.02.2007 року (додаток 1 Розділ ХІХ п.6901 класифікатора злочинів) вважати злочином;
- за порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 30, 37, 83, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1 укладеного Контракту про проходження військової служби, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, враховуючи суспільно-політичну обстановку в державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, покладених на підрозділи зв`язку штабу та кожного військовослужбовця окремо, клопотати в порядку, встановленому ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перед командувачем Національної гвардії України про накладення на начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий номер НОМЕР_2 , дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання»;
- до 30.09.2014 року командуванню військової частини НОМЕР_1 провести бесіду з особовим складом підрозділів щодо належного виконання своїх службових обов`язків кожним військовослужбовцем;
- враховуючи те, що в діях начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального порушення, передбачені ч.1 ст. 402 Кримінального кодексу України «Непокора», тому про даний факт повідомити військового прокурора Дарницького гарнізону для надання правової оцінки.
04.09.2014 року за № 571 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Дарницькому прокурору з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері направлено повідомлення про встановлення факту з ознаками кримінального правопорушення щодо невиконання позивачем вимог розпорядження від 30.08.2014 року № 1/7-1865 начальника Північного територіального управління НГ України для надання правової оцінки.
Наказом Командувача Національної гвардії України № 332 від 08.10.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » за порушення вимог статей 11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політичну обстановку в державі, а також обсяги і ступінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну гвардію України, начальникові зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 (А-033603) оголошено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання.
На підставі наведеного наказу 13.10.2014 року наказом Командувача Національної гвардії України «По особовому складу» № 109 о/с згідно з п. 77 Положення про проходження громадянами України військової служби з Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1 ,, начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, позбавлено військового звання та відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено його з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «в» пункту першого частини восьмої (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку).
Вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 № 876-VII встановлено, що Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України, складається з військовослужбовців та працівників та призначена для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Пунктом 3 вказаного Указу Президента України поширено дію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та ст. 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Національну гвардію України» за вчинення протиправних дій та бездіяльність військовослужбовці Національної гвардії України несуть дисциплінарну, матеріальну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (зі змінами та доповненнями).
Згідно ч. 4 вступу вказаного Закону дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до ст. 1 та 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Як вбачається з висновку службового розслідування по факту невиконання начальником зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 вимог розпорядження т.в.о. начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 30.08.2014 № 1/7-1865 про його відрядження у район проведення АТО для організації зв`язку, затвердженого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 22.09.2014, службовим розслідуванням встановлено, що вимоги зазначеного вище розпорядження та необхідність присутності підполковника ОСОБА_1 у зоні проведення АТО повідомлено останньому особисто т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 категорично відмовився не тільки виконувати розпорядження, але і убувати разом з військовою частиною НОМЕР_1 в зону проведення антитерористичної операції, у підтвердження чого в той же день 30.08.2014 особисто написав рапорт, в якому зазначив: «Дійсним доповідаю, що відмовляюся їхати в зону АТО за сімейними обставинами (так як в мене троє дітей)».
Вказана обставина не заперечувалась позивачем і під час розгляду справи.
Крім того, під час розгляду справи самим позивачем надано пояснення, згідно яких останній спілкувався зі своїм безпосереднім начальником майором ОСОБА_3 з питання, які ж обставини зазначити для відмови, а саме: наявність трьох дітей чи стан здоров`я.
В матеріалах службового розслідування наявні письмові пояснення позивача від 01.09.2014, у яких він у доповнення до свого рапорту зазначає, що відмовився убувати в зону проведення АТО за сімейними обставинами, а саме: на його утриманні знаходяться троє дітей та за станом здоров`я він не може виконувати службові обов`язки в повному обсязі, тому 29.08.2014 ним був написаний рапорт про направлення його на військово-лікарську комісію.
Згідно ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Разом з тим, посилання позивача на ту обставину, що він має трьох дітей віком до 18 років спростовуються матеріалами справи та поясненнями позивача, наданими суду першої інстанції.
У частині посилань позивача на ту обставину, що 29.08.2014, тобто за добу до оголошення розпорядження т.в.о. начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 30.08.2014 року № 1/7-1865 про відрядження у зону проведення АТО, ним на ім`я т.в.о. першого заступника командира частини - начальника штабу майора ОСОБА_3 написано рапорт про клопотання через командира частини щодо направлення його на військово-лікарську комісію щодо визначення стану здоров`я, який було завізовано ОСОБА_3 того ж дня (29.08.2014), суд зазначає наступне.
У своїх поясненнях від 03.09.2014 майор ОСОБА_3 зазначив, що приблизно о 07:30 год. 29.08.2014 року до його кабінету прибув підполковник ОСОБА_1 з рапортом щодо направлення його на військово-лікарську комісію, пояснивши, що він втомився служити. Він підписав йому рапорт, після чого ОСОБА_1 забрав його та залишив кабінет.
З Книги видачі направлень ВЛК по військовій частини НОМЕР_1 вбачається, що 02.09.2014 ОСОБА_1 було видане направлення № 115 на військово-лікарську комісію та згідно наказу № 40 по стройовій частини командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 05.09.2014 ОСОБА_1 уважався таким, що вибув для проходження військово-лікарської комісії. Тобто, рапорт від 29.08.2014 позивачем було реалізовано лише 01.09.2014.
При цьому, з матеріалів справи, зокрема, розрахунку сил та засобів військової частини, які залучаються по охороні громадського порядку в м. Києві та Київській області на 29.08.2014 року, за підписом т.в.о. першого заступника командира частини-начальника штабу майора ОСОБА_3 , патрульно-постової відомості військових нарядів, призначених від 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 для несення служби з охорони громадського порядку у Вишгородському районному відділі Київської області (об`єкт Межигір`я) на 29-30.08.2014, затвердженої т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 заступив зі зброєю на службу черговим військових нарядів, час служби з 09.00 год. до 21.00 год., 07.30 - розвід, з 21.00 год. до 09.00 год., 19.30 - розвід.
Згідно абзацу другого пункту 286 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 XIV, особовий склад добового наряду, що несе службу із стрілецькою зброєю, і наряд по їдальні повинен пройти в день заступання медичний огляд.
З розділу 2 Патрульно-постової відомості військових нарядів «Підготовка військових нарядів до служби» вбачається, що наряд у повному складі був допущений для несення служби на об`єкті Межигір`я, що підтверджено підписом лікаря. Скарг щодо стану здоров`я ОСОБА_1 вказана відомість не містить.
З матеріалів справи вбачається, що рапорт ОСОБА_1 від 29.08.2014 року стосовно направлення його на військово-лікарську комісію завізовано т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 лише 01.09.2014 року, тобто вже після відмови ОСОБА_1 від виконання розпорядження від 30.08.2014 року про відрядження в зону проведення АТО.
При цьому, як вбачається з акта № 100 від 30.08.2014 року «Про передачу комплексу «Межигір`я» з 28.08.2014 року по 29.08.2014 року проведено комісійну передачу об`єкту під охорону військової частини НОМЕР_1 , у складі комісії брав участь ОСОБА_2 , що підтверджується зазначеним актом.
Крім того, матеріали справи не містять доказів різкого погіршення здоров`я позивача саме у період з 29 по 30 серпня 2014 року.
Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно пункту 146 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка. Військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не виконав наказ про відрядження в зону АТО та висловив відкриту відмову від виконання вказаного наказу, що стало підставою для прийняття оскаржуваних наказів.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість застосування до позивача дисциплінарної відповідальності у виді позбавлення військового звання та, відповідно, звільнення у зв`язку з цим з військової служби.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач повною мірою виконав зазначений обов`язок та надав всі необхідні докази для підтвердження правомірності своїх дій та рішень.
Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 07.04.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 07.04.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.