Справа № 814/1110/13-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/1110/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.,

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

при секретарі судового засідання - Вишневській А.В.

за участю представників:

апелянта - ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року по справі за позовом Приватного підприємства «Миколаївський гипсокартонний завод» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 04 лютого 2013 року №№ , 000022302, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2013 року, ПП «Миколаївський гипсокартонний завод» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 лютого 2013 року №№ , 000022302.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що за наслідками проведеної перевірки відповідачем були прийняти податкові повідомлення-рішення від 04 лютого 2013 року №№ , 000022302. На думку позивача, висновки податкового органу є недоведеними та помилковими.

Так, висновок відповідача, щодо неправомірного включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам з ПП ПКК «Атіка-Юг» не відповідає дійсності, оскільки фактично оплата товару було здійснено 11.05.2007 року, а податкову накладну було отримано 01.10.2007 року, коли вона й була зареєстрована в реєстрі, що відповідає вимогам п.п. 7.5.1 п. 7,5 ст. 7 ЗУ «про податок на додану вартість». Висновок відповідача щодо неправомірного включення до податкового кредиту за період з жовтня 2007 року по вересень 2009 року, оформлених з порушеннями, а також по яким відсутні банківські документи є помилковим, оскільки копії всіх банківських документів були надані ДПІ як у період проведення перевірки так і неодноразово раніше. Твердження податкового органу щодо порушення порядку заповнення податкових накладних, а саме відсутність печаток підприємств-контрагентів, не відповідає дійсності, оскільки всі податкові накладні засвідчені печатками осіб, що їх видали. Вимога щодо заповнення податкової накладної державною мовою закріплені в Наказі міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 року. До цього часу заповнення податкових накладних лише державною мовою не вимагалось.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення, де зазначив, що підприємством не було надано докази про сплату вартості товару постачальникам; податковий кредит сформовано по податковим накладним, порядок заповнення яких не відповідає вимогам законодавства, податковий кредит сформовано по податковим накладним, номери яких не відповідають номерам у реєстрі отриманих податкових накладних; позивач протягом тривалого періоду не отримував дохід від господарської діяльності.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року адміністративний позов ПП «Миколаївський гипсокартонний завод» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 04 лютого 2013 року №№ , 000022302.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування від'ємного значення та залишку від'ємного значення до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по деклараціям за серпень-вересень 2012 року.

За результатами перевірки перевіряючими складено Акт перевірки від 05.11.2012 року.

У висновках акту перевірки перевіряючими зазначено, що позивачем завищено суму податкового кредиту під час формування податкового кредиту у період 2007-2010 рік, що призвело до завищення суми від'ємного значення та порушено позивачем п.п.7.2.1., п.п.7.2.8 п. 7.2. п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки ДПІ було винесено податкові повідомлення-рішення № та №000022302 від 04 лютого 2013 року.

Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, згідно пп. 7.4.1. п.7.4. ст. 7 Закону України від 03.04.97 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп. 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Крім того, згідно пп. 7.5.1. п.7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, згідно діючого законодавства на момент виникнення обставин, право на податковий кредит виникає не тільки с дати оплати товару, але і обов'язковою умовою є отримання податкової накладної.

Відповідно до положень п. 102.1 ст. 102 Податкового Кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошового зобов'язання не пізніше закінчення 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

В даному випадку оплату товару було здійснено 11.05.2007 року, a податкова накладна отримана 01.10.2007 року і тільки тоді була зареєстрована у реєстрі отриманих податкових накладних та включена до складу податкового кредиту, оскільки у позивача виникло право на податковий кредит.

В жовтні 2010 було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за жовтень 2007 року, в якому було відображено податкову накладну від 11.05.2007 року №19 на суму ПДВ 33333,33 грн., виписану ПП ПКК «Атіка-Юг».

З матеріалів справи вбачається, що всі уточнюючі розрахунки були подані позивачем ще у жовтні 2007 року та були прийняті ДПІ. Станом на день перевірки перевіряючи, виходячи за межи своїх повноважень, наданих наказом на проведення перевірки щодо проведення перевірки за період серпень - вересень 2012 року, визначили зобов'язання позивачеві у зв'язку з неприйняттям декларацій та уточнюючих розрахунків до них зі спливу строку давності їх застосування.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.02.2015 року

Головуючий: суддя О.В.Єщенко

суддя О.О.Димерлій

суддя В.Л.Романішин