Справа № 181/976/14-а(2-а/181/34/14)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 рокусправа № 181/976/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 07.11.2014

відповідача: - Армашова І.М. дов від 17.01.2015

третьої особи: - Рябенко В.В. дов від 25.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року

у справі № 181/976/14-а

за позовом ОСОБА_4

до начальника Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області Гугніної Ольги Олександрівни

третя особа директор товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Промінь» Клименко Іван Петрович

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до начальника Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області Гугніної Ольги Олександрівни, третя особа директор товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Промінь» Клименко Іван Петрович, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.57) просив:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області Гугніної О. О.;

- зобов'язати начальника ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області Гугніну О. О. надати дозвіл ОСОБА_4 на приватизацію двох гектарів землі із земель резерву (запасу), який зберігається шляхом тимчасового користування (оренди) ТОВ «Агрофірма «Промінь».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність відповідача щодо надання дозволу на приватизацію ОСОБА_4 земельної ділянки є незаконною, протиправною, необґрунтованою та такою, що порушує встановлене чинним законодавством право позивача на отримання у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (п. «б» ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України). Перебування земельної ділянки в оренді в даному випадку не є перешкодою для вирішенні питання про надання позивачу безоплатно 2 га землі для ведення особистого селянського господарств. Права директора ТОВ «Агрофірма «Промінь» в частині користування землею не були б порушенні, так як згідно із п.2 Договору оренди при переході права власності на землю від орендодавця до іншого власника договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанову суду мотивовано встановленням відсутності бездіяльності відповідача, яка, на думку позивача, полягає у невиконанні дій, які відповідач повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України, оскільки у місячний строк, передбачений ч.7 ст.118 ЗК України, відповідач надав аргументовану відповідь своєї відмови, яка ґрунтується на приписах чинного законодавства. Крім того, позивач не взяв до уваги те, що існує певний законодавчий порядок безоплатної передачі земель у приватну власність у разі перебування земельної ділянки у користуванні третьої особи, і позивач, звертаючись до органів Держземагенства, не подав

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що земля, яку він просив передати у власність, знаходиться у держави, в відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном (землею). Землекористувач - ТОВ «Агрофірма «Промінь» в особі Кліменка І.П. - лише користується землею на підставі договору оренди та не має взагалі права розпорядження цією землею, так як він не є її власником, тому його погодження чи непогодження є нікчемним. Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України погодження землекористувача потрібно у разі вилучення земельної ділянки, але в даному випадку йдеться не про вилучення, а лише про відчуження землі (приватизацію), на яке землекористувач згоду вже надав. Згідно п.2 договору оренди при переході права власності на землю від орендодавця до іншого власника договір оренди зберігає чинність для нового власника, тобто директор Клименко І. П. за ці 2 га землі сплачував би орендну плату не державі, а позивачу, залишившись при цьому її користувачем до 10 червня 2017 року - до закінчення строку оренди землі. Отже, на думку скаржника, ніяких труднощів немає у вирішенні питання про надання позивачу безоплатно 2 гектарів землі для ведення особистого селянського господарства. При цьому протиправною є бездіяльність начальника ГУ Держземагентства у Дніпропетровської області Гугніної О. О., яка полягає у тому, що позивач звертався до неї не за роз'ясненням чи відповіддю, а за дозволом на приватизацію 2 га землі та бажаного не отримав.

ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що спірна земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, не звільнена від зобов'язань, знаходиться в оренді ТОВ «Агрофірма «Промінь» до 10.05.2017, тому вимога ОСОБА_4 про передачу її йому у власність суперечить ч.5 ст.116 ЗК України. Крім того, щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, то такі вимоги не повинні підлягати задоволенню з тих підстав, що прийняття відповідного рішення є виключною компетенцію того органу, який перевіряє наявність усіх необхідних документів, а суд, в свою чергу, не може підміняти функції такого органу.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

За хронології подій обставини справи свідчать про наступне.

10.06.2002 між Межівською районною держадміністрацією (Орендодавець) та ТОВ «Агрофірма «Промінь» в особі директора Клименка І. П. (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за яким Орендарю передано у користування терміном на 15 років для сільськогосподарського використання земельну ділянку із земель запасу загальною площею 163,8642 га, яка знаходиться на території Іванівської сільради Межівського району (а. с.6).

Згідно п.2 даного договору при переході права власності на землю від орендодавця до іншого власника, договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Позивач - ОСОБА_4, мешкаючи в с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області, в липні та жовтні 2014 року звертався до ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області з заявою про надання у власність земельної ділянки в розмірі 2 гектара для ведення особистого селянського господарства.

ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області листами від 24.07.2014 № К-329/1-969/6-14 та від 29.10.2014 № 29-4-0.11-9373/2-14 повідомило позивача, що земельні ділянки, зазначені ним у наданих графічних матеріалах земельних ділянок, знаходяться в оренді у ТОВ «Агрофірма «Промінь» до червня 2017 року, у зв'язку з чим, посилаючись на приписи ч.5 ст.116 ЗК України, відмовило ОСОБА_4 у задоволенні його клопотання (прийнятті наказів про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність) - а. с.12-14.

Крім того, позивач зазначає, що 16.04.2014 звертався до директора ТОВ «Агрофірма «Промінь» Клименка І.П. з проханням надати погодження на зміну власника земельної ділянки розміром 2 гектара, яка знаходиться у нього в оренді, але йому в цьому було відмовлено.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, п.1 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч.2 ст.116 ЗК України).

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.

Згідно ч.ч.6-11 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином, згідно чинного земельного законодавства для отримання громадянином земельної ділянки у власність існує певний порядок, початком якого є звернення такого громадянина з клопотанням до відповідного органу (яким у даному випадку є відповідач згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України) для отримання рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому відповідно до наведеної вище норми орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання громадянина у місячний строк і дає дозвіл саме на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, приймаючи до уваги, що виключно до повноважень відповідача у межах і формах, визначених законом України, належить, зокрема, вирішення питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, суд не може своїм рішенням зобов'язувати відповідача як суб'єкта владних повноважень приймати відповідне, конкретне, рішення, тобто вирішувати питання, яке віднесено до компетенції іншого органу держави.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 р., термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Приймаючи до уваги, що передача земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність громадянам має передумовою дотримання певної процедури і волевиявлення власника у вигляді відповідного рішення, позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл позивачу на приватизацію землі не відповідають законодавчо встановленому способу захисту порушених прав, свобод та інтересів.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, не заперечується позивачем, на момент звернення позивача до відповідача з клопотанням про передачу двох гектарів землі бажані для отримання позивачем земельні ділянки перебували в оренді ТОВ «Агрофірма «Промінь» на підставі договору оренди, укладеному з Межівською райдержадміністрацією у червні 2002 року.

Частина 5 статті 116 ЗК України в редакції станом на 2002 рік передбачала, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012 до ч.5 ст.116 ЗК України внесені зміни і станом на момент виникнення спірних відносин частина 5 статті 116 ЗК України встановлює, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 141 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Так підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

За законом договір оренди землі припиняється у випадках, встановлених ст.31 вказаного Закону України «Про оренду землі».

З огляду на наведені правові норми, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що, виходячи з того, що питання дострокового розірвання договору оренди з ТОВ «Агрофірма «Промінь» в установленому порядку не вирішувалось, земельна ділянка, на частину якої претендує позивач, є такою, що перебуває у користуванні на правових підставах, погодження землекористувач не надав, відповідач, відмовляючи листами від 24.07.2014 № К-329/1-969/6-14 та від 29.10.2014 №29-4-0.11-9373/2-14 ОСОБА_4 у задоволенні його клопотань, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

Як правильно вказав суд першої інстанції, в даному випадку відповідачем не було допущено бездіяльності, яка полягає у невиконанні дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України, оскільки у місячний строк, передбачений ч.7 ст.118 ЗК України, надав аргументовану відповідь своєї відмови, яка ґрунтується на приписах чинного законодавства, отже з наведених вище обставин справи вбачається, що поведінка відповідача як суб'єкта владних повноважень була активною, що виключає факт бездіяльності з боку відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у справі № 181/976/14-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко