Справа № 805/91/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року справа №805/91/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гімона М.М., суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І., при секретарі судового засідання Томах О.О., за участю представника позивача Танача Ю.А., представника відповідача Назаренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі № 805/91/15-а за позовом Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у задоволенні позову Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 грудня 2014 року № , № , № відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки позивач, як сільськогосподарське підприємство, перебуває на спеціальному режимі оподаткування з податку на додану вартість, та не сплачує податок на додану вартість до Державного бюджету, то у нього не виникло недоплати чи факту заниження податкового зобов'язання з цього податку, а тому відсутні і підстави для застосування відповідачем штрафних санкцій за порушення п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є юридичною особою та перебуває на податковому обліку відповідача, є платником податку на додану вартість та є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість як сільськогосподарське підприємство.

З матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 2014 року позивачем до податкового органу було надано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за номером за березень 2014 року, відповідно до якого платником самостійно збільшено суму податку на додану вартість, яка у звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 154398 грн.

30 жовтня 2014 року позивачем до відповідача надано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за номером за серпень 2014 року, відповідно до якого платником самостійно збільшено суму податку на додану вартість, яка у звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 1159309 грн.

12 листопада 2014 року позивачем до відповідача надано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за номером за вересень 2014 року, відповідно до якого платником самостійно збільшено суму податку на додану вартість, яка у звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 1589357 грн.

Посадовими особами відповідача були проведені камеральні перевірки уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивача у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2014 року, за серпень 2014 року, наданих у жовтні 2014 року, за вересень 2014 року, наданого у листопаді 2014 року, за наслідками яких викладені складені акти перевірки від 19 листопада 2014 року № 498/05-19-15-01/34550446, № 499/05-19-15-01/34550446, № 500/05-19-15-01/34550446 відповідно. Згідно висновків камеральних перевірок, встановлене не нарахування та несплата позивачем до бюджету суми штрафу в розмірі 3% від суми недоплати у зв'язку зі збільшенням суми податку на додану вартість, яка у поточному звітному (податковому) періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в розмірі 7719,9 грн. (7720 грн.) за березень 2014 року, в розмірі 57965,45 грн. (57965 грн.) за серпень 2014 року, в розмірі 78467,85 грн. (78468 грн.) за вересень 2014 року.

На підставі вищенаведених висновків актів перевірки відповідачем за порушення позивачем абзаців 3-4 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 7720 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 78468 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 57965 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи та сторонами по справі не заперечуються.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що якщо платник податку, який застосовує спеціальний режим оподаткування, самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації з податку на додану вартість, він зобов'язаний виконати вимоги статті 50 Податкового кодексу України з урахуванням положень пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України. Пільга у вигляді залишення податку на додану вартість у розпорядженні сільськогосподарського підприємства не має наслідком відсутність відповідальності та можливість несплати штрафу відповідно до статті 50 Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а прийняте рішення законним з огляду на наступне.

За змістом пп.14.1.178 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.179 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Пунктом 209.2 ст.209 Податкового кодексу України встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Можливість виправлення сільськогосподарським підприємством помилки у сумі ПДВ, яка залишається у розпорядженні такого підприємства, передбачена рядком 25.2 уточнюючого розрахунку з ПДВ.

Крім того, згідно п. 2 та п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року № 11, сільськогосподарське підприємство в разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного/податкового періоду спеціальний рахунок - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - в порядку, визначеному Національним банком, за умови подання засвідченої органом державної податкової служби копії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування. На підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в установлені строки подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті/перерахуванню сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених ним сільськогосподарських товарів/послуг на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства, тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний/податковий період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у встановлені строки для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Також п. 3 вказаного Порядку передбачено, що сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним/податковим періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний період. Сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України, а починаючи з 01 січня 2018 року перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства. В разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства. Дані положення врегульовані п. 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тобто, зазначений Порядок покладає на сільськогосподарське підприємство обов'язок дотримуватись строків сплати/перерахування податкових зобов'язань, які визначені ст. 203 ПК України та зобов'язує податкові органи здійснювати контроль за їх дотриманням. При цьому грошові кошти, що не були належним чином відображені як грошові зобов'язання з ПДВ, які підлягають перерахуванню на спеціальний рахунок, безпідставно залишаються у володінні платника податку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що якщо платник податку, який застосовує спеціальний режим оподаткування, самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації з ПДВ, він зобов'язаний виконати вимоги ст.50 Податкового кодексу України з урахуванням положень п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України.

При цьому, пільга у вигляді залишення податку на додану вартість у розпорядженні сільськогосподарського підприємства, не звільняє останнє від обов'язку вчиняти дії передбачені, п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у випадку наявності порушення з боку платника податку.

Відповідно до п.120.2 ст.120 Податкового кодексу України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацом другим п.50.1 ст.50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірного застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за порушення останнім пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України.

Пояснення представника позивача про те, що відповідач при складанні спірних податкових повідомлень-рішень відхилився від затвердженої форми, колегія суддів вважає недоречними, оскільки цими обставинами не були обґрунтовані ані позовна заява, ані апеляційна скарга. Крім того, на думку суду, ця обставина носить формальний характер і не спростовує правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що справа судом по суті вирішена правильно і підстави для скасування або зміни постанови відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі № 805/91/15-а за позовом Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 07 квітня 2015 року.

Колегія суддів М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд