Справа № 813/995/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року 12 год. 35 хв. Справа № 813/995/15
Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сакалош В.М.

за участю секретаря судових засідань - Козак О.О.,

представника позивача Сидоровича Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмову і зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява

ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, в якій позивач просить суд:

-визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту ЛОДА № 16-7086 від 16.09.2014 року у наданні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

-зобов`язати Департамент соціального захисту ЛОДА повторно розглянути можливість надання ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що листом Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації № 16-7086 від 16.09.2014 року йому відмовлено у наданні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з підстав зазначених у листі-відмові. Вказує на те, що відповідачем не враховані обставини, які підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того стверджує, що було порушене його право на належний розгляд поданих ним документів, що є підставою для скасування рішення щодо присвоєння статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Ухвалою суду від 02.03.2015 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні 06.04.2015 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач належним чином, в силу приписів ст.ст. 33-35 КАС України, повідомлений про час та місце розгляду справи і справу можливо розглядати у відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст.71 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази викликаних та допитаних у судовому засідання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 05.02.1985 року по 2002 рік постійно працював в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області оператором АЗС Золочівської перевалочної нафтобази Львівського обласного управління Держкомнафтопродукту УРСР, останнє 31.08.1992 року було перейменовано у виробничо-комерційне підприємство «Золочівнафтопродукт». Наведене підтверджується копією трудової книжки позивача.

Наказом Золочівської нафтобази № 4 від 16 січня 1987 року позивача було тимчасово відряджено на Нафтобазу смт. Бородянки, Київської області, звідки він був направлений в період з 30 січня 1987 року по 28 лютого 1987 року на виконання роботи оператора АЗС міста Чорнобиля, Чорнобильського району Київської області.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Проте, підтвердити факт роботи оператором на АЗС м. Чорнобиль у період з 30 січня 1987 року по 28 лютого 1987 року довідкою встановленої форми, затвердженої Постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122 Золочівське дочірнє виробничо-комерційне підприємство «Золочівнафтопродукт» не може, оскільки останнє ліквідоване.

Однак, не прямо про роботу позивача на АЗС м.Чорнобиля свідчить довідка, видана архівним відділом Золочівської районної державної адміністрації Львівської області №А-85 від 05.03.2013 року про заробітну плату для обчислення пенсій в лютому місяці 1987 року, згідно із якою позивачеві було нараховано заробітну плату у трьохкратному розмірі.

Також, про обставини, які вказують на те, що позивач в період з 30.01.1987 року по 28.02.1987 року виконував роботи оператора АЗС міста Чорнобиля підтверджуються показами свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 вказав те, що у 1987 році перебуваючи на посаді директора Золочівської нафтобази. Наведене підтверджується нотаріально посвідченою копією трудової книжки ОСОБА_2 (№ 389 від 24 березня 2015 року).

При цьому, свідок ОСОБА_2 вказав, що тимчасово направляв (відряджав) у м. Чорнобиль Чорнобильського району Київської області для виконання робіт позивача - ОСОБА_1 , який працював у нього на Золочівській нафтобазі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорії 2 та у січні 1987 році він був тимчасово направлений для виконання робіт з Самбірської АЗС Львівської області на АЗС м.Чорнобиль Чорнобильського району Київської області там і виконував роботу період з 30.01.1987 року по 28.02.1987 року.

При цьому свідок ОСОБА_3 вказав, що за весь період роботи з 30.02.1987 року по 28.02.1987 року на АЗС м. Чорнобиля Чорнобильського району Київської області з ним напарником постійно працював Позивач - ОСОБА_1 .

До встановлених обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону №796-XII визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до положень частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються 4-ри категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно частини першої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року N 51 (далі - Порядок №51).

Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З наведених вище обставин справи вбачається, що до висновків про безпідставність присвоєння позивачеві статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідач дійшов з огляду на те, що позивачем у повній мірі не було підтверджено факту виконання робіт у зоні відчуження в 1987 році.

Проте, з такою відмовою відповідача Департаменту соцзахисту ЛОДА погодитись не можна, оскільки вона прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття.

Судом взято до уваги, що про роботу позивача на АЗС м.Чорнобиля вказує довідка, видана архівним відділом Золочівської районної державної адміністрації Львівської області №А-85 від 05.03.2013 року про заробітну плату для обчислення пенсій в лютому місяці 1987 року, згідно із якою позивачеві було нараховано заробітну плату у трьохкратному розмірі.

Відомості про те, що позивач перебував у м.Чорнобилі та працював там оператором АЗС підтверджуються показами свідків.

Суд також вважає важливим те, що свідком ОСОБА_2 чітко вказано на те, що позивач ним відряджався у м. Чорнобиль Чорнобильського району Київської області для виконання робіт.

Іншим свідком ОСОБА_4 прямо зазначено, що вони працювали разом із позивачем в парі на АЗС у м.Чорнобилі (з 30.01.1987 року по 28.02.1987 року). При цьому суд зазначає, що свідку ОСОБА_4 було присвоєно статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Окремо, як на обставину, котра вказує на перебування ОСОБА_1 у м.Чорнобиль суд звертає увагу на долучену до матеріалів справи перепустку № 063962 на право в`їзду до закритої зони, виписану на ім`я позивача.

Наведені обставини, на думку суду не повинні ігноруватись органом державної влади, а їх слід врахувати при розгляді питання про присвоєння відповідного статусу позивачу.

Додатково, суд звертає увагу на формулювання відповідачем причини відмови у наданні статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а саме те, що позивач не довів факту безпосередньої участі у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження.

Такі міркування відповідача зумовлені невірним трактуванням законодавства та є хибними у своїй суті, адже, як йшлося вище, статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Наведеною нормою чітко визначаються особи, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме громадяни, які:

- безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони;

- тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості,

- ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено те, що він у період з 30 січня 1987 року по 28 лютого 1987 року виконував роботи оператора АЗС у м. Чорнобилі, тобто у зоні відчуження, що фактично і ставилось під сумнів відповідачем, що відповідно до положень статті 10, пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ є підставами для повторного розгляду питання щодо визначення особі статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, відповідач передчасно дійшов висновку про безпідставність присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС, а тому оскаржувана позивачем відмова підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач - суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення.

З огляду на приписи вищезазначених норм та встановлені обставини, а також враховуючи принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (стаття 8 Кодексу адміністративного судочинства України), суд приходить до висновку про те, що відмова Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації № 16-7086 від 16.09.2014 року щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є передчасною, а тому підлягає скасуванню.

Беручи до уваги положення пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне поряд із скасуванням оскаржуваної позивачем відмови відповідача також визнати її протиправною.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:
1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправну відмову Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації № 16-7086 від 16.09.2014 року у наданні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

3. Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації повторно розглянути можливість надання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 09.04.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.