Справа № 2а-291/10/2670
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

31 березня 2015 року м. Київ В/800/1764/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого Загороднього А.Ф., суддів: Зайцева М.П., Лосєва А.М., Маринчак Н.Є., Федорова М.О.,

розглянувши заяву Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги

у справі № 2а-291/10/2670

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

ДПІ у м. Хмельницькому звернулася до Вищого адміністративного суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року, в якій зазначає про неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: підпунктів 7.2.1, 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ) заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Згідно пункту 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, на який посилається заявник у заяві, підставою для перегляду судових рішень, зокрема, є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постановою Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010 року «Про судову практику застосування статей 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України» визначено, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Як вбачається зі змісту заяви, ДПІ у м. Хмельницькому в обґрунтування своїх вимог посилається на оспорювану постанову Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року (К/800/68340/14) та ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2008 року (К-8139/06), від 05 квітня 2007 року (К-7633/06), від 13 вересня 2011 року (К-38830/10), від 01 листопада 2006 року (К-155/05), від 10 травня 2006 року, від 04 березня 2014 року (К/9991/44774/11), від 30 жовтня 2012 року (К-26533/10), від 16 вересня 2009 року (К-399/09), від 11 квітня 2013 року (К/9991/47357/11), від 11 червня 2014 року (К/9991/18642/11), від 29 березня 2011 року (К-18352/08), від 14 січня 2014 року (К/9991/4442/11), від 22 червня 2010 року (К-16199/08), від 25 жовтня 2011 року (К-24374/08), а також постанови Вищого господарського суджу України від 18 серпня 2003 року (27/99) та від 31 травня 2005 року (6/398), при ухваленні яких, на її думку, суд касаційної інстанції допустив неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, підпунктів 7.2.1, 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Однак, з такими доводами ДПІ у м. Хмельницькому погодитись не можна, оскільки враховуючи зміст оспорюваної постанови та зміст рішень, в яких, на думку заявника має місце подібність правовідносин та неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку не вбачається подібності правовідносин, а відтак і неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Крім того, ДПІ у м. Хмельницькому посилається на постанову Верховного Суду України від 03 жовтня 2011 року, при ухваленні якої, на його думку, ніж у даній справі, суд касаційної інстанції допустив неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Разом з тим, судове рішення, на яке робиться посилання для підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть бути рішення таких касаційних судів (інстанцій): Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як касаційної (третьої) інстанції, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як касаційної (третьої) інстанції, а також рішення апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом України від 22 лютого 2007 року № 697-V «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ».

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Обов'язковим є те, щоб такими рішеннями було розв'язано спір по суті або вони перешкоджали провадженню у справі та в цих рішеннях судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права. Такі рішення не повинні бути скасовані Верховним Судом України, а якщо вказані рішення були підставою для перегляду та розглядалися Верховним Судом України, то необхідно, щоб відносно них був висновок про їх правильність.

Отже, до зазначених судових рішень не належать рішення Верховного Суду України, ухвалені після 30 липня 2010 року, та судові рішення, ухвалені до 30 липня 2010 року судовими палатами в адміністративних та господарських справах Верховного Суду України і Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, яка за винятковими обставинами переглядала рішення колегій Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалених у касаційному порядку, а також за винятковими обставинами рішення апеляційних судів як касаційних.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України для перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 29 січня 2015 року, відсутні.

Керуючись статтями 237, 239, 2391, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді: М.П. Зайцев

А.М. Лосєв

Н.Є. Маринчак

М.О. Федоров