Справа № 804/7888/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2015 рокусправа № 804/7888/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Максимюка М.Ю. (довіреність від 12 січня 2015 року),

відповідача: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року

у справі № 804/7888/14

за позовом державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області в якому просила, з урахуванням уточнень, зобов'язати виконати пункти 2, 6 вимоги від 04 березня 2014 року № 710-13/152 на загальну суму 185049,45 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Солонянська селищна рада Солонянського району Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області проти вимог апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Криничанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією відповідно до п.2.3.6.1 Плану роботи Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на І квартал 2013 року проведено ревізію селищного бюджету, фінансово-господарської діяльності Солонянської селищної ради за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 21 лютого 2014 року № 710-48/6.

Ревізією встановлено, що протягом 2010-2013 років преміювання заступника селищного голови, надання їй допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань проводилося на підставі розпорядження селищного голови, а не рішення сесії селищної ради, що є порушенням абзацу 2 пункту 6 постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» і призвело до зайвого нарахування і виплати премії в сумі 104621,56 грн., допомоги на оздоровлення в сумі 15459,68 грн., матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 15666,15 грн.; статті 3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», статті 1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування», статті 21 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: проведено нарахування внесків на незаконно сплачену зарплату у сумі 52519,26 грн.

На підставі висновків акту, керуючись пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», Криничанською міжрайонною державною фінансовою інспекцією на адресу Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області направлено письмову вимогу про усунення фінансових порушень виявлених ревізією від 04 березня 2014 року №710-13/152, зокрема щодо стягнення коштів у сумі 104621,56 грн. з працівників, що зайво отримали премію, у сумі 15459,68 грн. з працівників, що зайво отримали матеріальну допомогу на оздоровлення, в сумі 15666,15 грн., з працівників, що зайво отримали матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань. В іншому випадку стягнути кошти в сумі 135747,39грн. з винних осіб, в порядку встановленому законодавством. А також, стягнути єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 52519,26 грн. з управління Пенсійного фонду в Солонянському районі, або зарахувати переплату в рахунок майбутніх платежів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази скасування або визнання протиправною в установленому законом порядку вимоги від 04 березня 2014 року №710-13/152, а відтак дана вимога на момент розгляду справи є чинною та невиконаною в добровільному порядку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з правовою позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їх розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Враховуючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14) та інших.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий