Справа № 804/3000/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 р.Справа №804/3000/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засідання Чмоні А.О.
за участю представників: позивача відповідача Чернети В.Є. Донцова Є.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діктон» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство «Дніпронафтопродукт», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- згідно договорів поставки нафтопродуктів між ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) та ТОВ «Діктон» (покупець) постачальник зобов'язався поставити товар на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів;
- між ТОВ «Діктон» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» укладено договір зберігання, отже транспортування товару, що на думку ДПІ повинно бути підтвердженим відповідними товарно-транспортними накладними, не було, оскільки перехід права власності на товар відбувався безпосередньо на складах зберігання, де товар вже знаходився;
- передача товару від постачальника покупцю підтверджується відповідними актами приймання-передачі, належним чином завірені копії яких надавались до ДПІ листом за вих. №93 від 07.08.2014 pоку, проте з незрозумілих підстав визначені актом перевірки як відсутні;
- подальша реалізація товару, зокрема через мережу автозаправних станцій, належним чином завірені копії договорів оренди яких надані до ДПІ документально підтверджується фіскальними чеками РРО які зберігаються у ТОВ «Діктон»;
- порушення, відображені в акті перевірки, спростовуються наданою до ДПІ інформацією, яка в сукупності підтверджує реальність всіх операцій в ланцюгу - від придбання нафтопродуктів у ТОВ «Барилит Плюс» до їх реалізації кінцевому споживачу та оптовим покупцям;
- твердження акту перевірки містять необ'єктивну та упереджену інформацію без посилання на первинні документи в їх сукупності, акт перевірки складений в порушення приписів Податкового кодексу України та є таким, що не відображає повної та достовірної інформації відносно виявлених порушень з боку позивача;
- положення Податкового кодексу України не визначають поняття «нікчемного» або «фіктивного» правочину. Його норми лише підтверджують той факт, що відповідний правочин визнається недійсним в судовому порядку. Правочини, які укладені між ТОВ «Діктон» та ТОВ «Барилит Плюс», фактично не визнані судом недійсними та їх недійсність прямо не встановлена в судовому або позасудовому порядку. За вищевикладених підстав, позивач вважає протиправними дії ДПІ по визнанню правочинів нікчемними.
Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що:
- платником податків не підтверджено реальність здійснення оподатковуваних операцій, що виключає можливість їх відображення у податковому обліку, зокрема, у зв'язку із відсутністю ТТН, підтверджуючих перевезення та приймання ТОВ «Діктон» товару від поставника;
- на момент подання адміністративного позову ТОВ «Діктон» не було надано доказів використання нібито отриманого пального на суму ПДВ 2488148 грн. у власній господарській діяльності. Проаналізувавши укладені типові договори встановлено, що в них не зазначено адреси місцезнаходження резервуарів, їх об'єм. У актах приймання-передачі нафтопродуктів відсутні адреси місць навантаження та розвантаження товару. У договорах зберігання нафтопродуктів, укладених між ТОВ «Діктон» та ПАТ «Дніпронафтопродукт», відсутні адреси пунктів передачі та не зазначено одиницю виміру, кількість та об'єм товару, який передається на зберігання, не вказана ціна наданих послуг;
- акти виконаних робіт не мають юридичної сили первинних документів, оскільки складені з порушенням статей 1, 2, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не містять зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, яка була виконана та надана ТОВ «Діктон» зі сторони ПАТ «Дніпронафтопродукт», які витрати були понесені за результатами наданих послуг (відсутня калькуляція наданих робіт), позаяк не містить деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності товариства. Отже, такі відображення отриманих та наданих послуг не є достатніми доказами, що вони дійсно надавались та були використані у господарській діяльності позивача;
- у зв'язку з тим, що на підприємстві ТОВ «Діктон» відсутні сертифікати відповідності та паспортів, якості палива неможливо ідентифікувати виробника ПММ, та як наслідок факт його придбання;
- проаналізувавши звітність ТОВ «Барилит Плюс» встановлено, що кількість працюючих на підприємстві - інформація відсутня, основні фонди та транспортні засоби відсутні.
В судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Листом за вих. №93 від 07.08.2014 року платником податків надані копії запитуваних документів.
З 19.08.2014 року по 26.08.2014 року згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктами 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пунктом 82.2 статті 82, статтею 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська від 19.08.2014 року №786 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Діктон» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період травень 2014 року.
Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.08.2014 року №786 вручена 19.08.2014 року під розписку головному бухгалтеру ТОВ «Діктон» Добровій Оксані Вікторівні.
За результатами перевірки 02.09.2014 року складено акт №2302/04-61-22-3/34563078.
Згідно висновків акту перевірки, встановлено порушення:
- статей 185, 188, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України - завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робі, послуг) від ТОВ «Барилит Плюс» за травень 2014 року на суму ПДВ 2488148 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 2488148 грн.;
- частини 5 статті 203, частини 1, 2 статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Діктон» при придбанні та наступному продажу послуг, «нереальність» проведення господарських операцій ТОВ «Діктон» з контрагентами постачальниками, здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб;
- пункту 185.1 статті 185, пункту 186.2 статті 186, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.
Судом встановлено, що між ТОВ «Діктон» (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладені договори поставки нафтопродуктів, згідно умов яких постачальник зобов'язався передати у власність покупця нафтопродукти, за номенклатурою, кількістю, ціною згідно додаткових угод. Пунктами 4.2. договорів поставки нафтопродуктів встановлено, що товар поставляється покупцю партіями на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності, або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.
На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надані:
- - паливо моторне альтернативне «Еліт-95 Супер» літнє в кількості 15,726 т. вартістю 282652,84 грн. з ПДВ;
- - паливо моторне альтернативне «Еліт-95 Супер» літнє в кількості 26,358 т. вартістю 474784,02 грн. з ПДВ;
Для перевірки контролюючому органу були надані угоди перевезення, в яких ціна послуг визначена за 1 км перевезення в залежності від виду нафтопродуктів, зокрема, договір на перевезення вантажу ВАТ «Дніпронафтопродукт» №1608/10-4 від 16.08.2010 року із податковою накладною №38 від 31.05.2014 року та акт прийняття-передачі послуг №0538 від 31.05.2014 року; договір №3742 від 01.11.2013 року на перевезення вантажу ТОВ «Днєпртрансойл» та акт прийняття-передачі послуг №056 від 31.05.2014 року; договір №21 від із податковою накладною №24 від 31.05.2014 року на перевезення вантажу ВАТ «Кременчукнафтопродуктсервіс» та акт прийняття-передачі послуг №АР-0001603 від 31.05.2014 року.
Із посиланням на вхідний акт перевірки відповідачем здійснено висновок про формування технічного кредиту, зазначено, що ТОВ «Барилит Плюс» не могло здійснювати господарські операції, і як наслідок встановлена відсутність постачання товарів в адресу покупця ТОВ «Діктон».
Актом перевірки встановлено:
- «нереальність» проведення господарських операцій між ТОВ «Діктон» і постачальником ТОВ «Барилит Плюс» та юридичну дефектність первинних документів, у зв'язку з тим, що діяльність ТОВ «Барилит Плюс» не є господарською діяльністю підприємства в розумінні пункту 14.1.36 Податкового кодексу України;
- ТОВ «Діктон» включив до кредиту вартість товарів (робіт, послуг) на підставі документів, що не мають статусу первинних документів, оскільки документально не підтверджено факти здійснення господарських операцій;
- ТОВ «Діктон» в порушення статей 185, 188, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робі, послуг) від ТОВ «Барилит Плюс» на суму 2488148 грн. за травень 2014 року;
- враховуючи вищенаведене, укладені угоди між ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Діктон» в силу статті 207 Господарського кодексу України та статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України є нереальними.
Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про нікчемність та недійсність правочинів, суд зазначає, що підстави для визнання правочинів оспорюваними та неоспорюваними є різними.
Так, згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
З частин 1, 5 статті 203, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку.
Про такий розподіл свідчить й остання редакція назви статті 228 Цивільного кодексу України - «Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства».
Таким чином, стаття 228 Цивільного кодексу України з 1 січня 2011 року, дати набрання чинності відповідними змінами, розподіляє правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, та правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам або без мети реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.
Суд зазначає, що визнання недійсними оспорюваних правочинів відноситься до компетенції суду, проте податковий орган має право в акті перевірки припустити, що певні правочини можуть бути визнані судом недійсними, або зробити висновок про їх нікчемність, у зв'язку із порушенням правочином публічного порядку.
У разі встановлення таких обставин податкові органи мають вживати заходів до встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, або повідомлення компетентних органів про виявлені правопорушення, і лише отримавши рішення компетентних державних органів ґрунтувати на них власні рішення.
В розглянутому спорі контролюючий орган не надав будь-яких підтверджень порушення публічного порядку, який був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, тобто підстав визнання правочину нікчемним в силу закону. Не надані й судові рішення, якими спірні договори визнані недійсними.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводом позивача про не доведення контролюючим органом при розгляді справи нікчемність або недійсність правочинів.
Задовольняючи в цій частині позов судами першої та другої інстанції зазначено про відсутність доказів направлення на адресу ТОВ «Барилит Плюс» запиту на отримання податкової інформації.
Відповідно до пункту 73.5 статті 75 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.
Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.
Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначає «Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 (далі - Порядок №1232).
Зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
У разі отримання від суб'єкта господарювання інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження орган державної податкової служби проводить зустрічну звірку. За результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка.
Таким чином, суд зазначає, що проведення звірки згідно Порядку №1232 можливо лише у випадку отримання від суб'єкта господарювання інформації, визначеної у запиті.
Згідно пунктів 2.2, 4.4 Порядку №236 необхідність проведення зустрічних звірок суб'єктів господарювання визначається посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби за результатами проведеного аналізу даних та встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України (АІС ДПА України, Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту, Єдиний реєстр податкових накладних тощо), а також аналізу податкової інформації та документів, отриманих із внутрішніх (у т. ч. від підрозділів податкової міліції тощо) або зовнішніх джерел (у т. ч. від платників податків), які свідчать (можуть свідчити) про порушення такими платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
У разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (додаток 3) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.
Реалізація матеріалів проведеної зустрічної звірки полягає у тому, що останні підлягають врахуванню в результатах перевірки платника податків органом ДПС та долучаються до матеріалів такої перевірки.
Таким чином, контролюючий орган фактично не мав підстав здійснювати будь-які висновки при проведенні звірки окрім факту неможливості її проведення, та, в свою чергу, такі висновки не мали бути покладені в обґрунтування висновків акту перевірки ТОВ «Діктон». Натомість, контролюючий орган врахував висновки такого акту та використав їх при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи позивача щодо неможливості використання інформації, викладеної у вказаному акті про неможливість проведення зустрічної звірки.
Суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для визнання угод недійсними (фіктивними) або встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення публічного порядку, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для вирішення питання про визнання недійсними (фіктивними) угод у встановленому законом порядку.
Поряд з цим, саме такі обставини можуть свідчити про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
При цьому, відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також надано копії листів №247/05-БП від 01.05.2014 року, №248/05-БП від 01.05.2014 року, №249/05-БП від 16.05.2014 року, №250/05-БП від 21.05.2014 року, якими ТОВ «Барилит Плюс» повідомляла про кількість нафтопродуктів, які знаходяться на позабалансовому зберіганні у ПАТ «Дніпронафтопродукт» та переходять протягом місяця травень 2015 року у власність ТОВ «Діктон».
Реєстром до акту виконаних робіт до договору №1608/10-4 від 16.08.2014 року з ТОВ «Діктон» від 31.05.2014 року визначені пункти навантаження - резервуари зберігача, з яких нафтопродукти перевозились до АЗС ТОВ «Діктон».
Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про відсутність ТТН, які б підтвердили перевезення від ТОВ «Барилит Плюс» до ТОВ «Діктон», адреси резервуарів, де зберігались такі нафтопродукти, суд виходить із того, що платником податків заявлялось про придбання нафтопродуктів та доставку їх на зберігання до резервуарів ПАТ «Дніпронафтопродукт».
При цьому, контролюючий орган не реалізував повноважень контролю за оподаткуванням операцій, не вжив заходів до проведення зустрічної перевірки ані із зберігачем ПАТ «Дніпронафтопродукт», ані із продавцем ТОВ «Барилит Плюс», що надало б можливість надати обґрунтовані висновки щодо таких операцій.
Не вживши вказаних заходів, контролюючий орган із використанням вхідного акту констатував факт нереальності спірних операцій.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність первинних документів, необхідних для відображення в податковому обліку спірних операцій, які долучені до матеріалів справи.
З системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, у зв'язку із чим на користь позивача присуджується судовий збір.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діктон» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діктон» з Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 24 березня 2015 року.

Суддя І.О. Верба