Справа № 826/4894/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2015 р. м. Київ К/800/57145/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд САУТ»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 року

у справі № 826/4894/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд САУТ»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд САУТ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.01.2013 року № .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2013 року скасовано, в задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Гранд САУТ» щодо підтвердження господарських відносин з податку на додану вартість із платником податків ТОВ «Енергорішення», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.03.2012 року по 31.03.2012 року, відповідачем складено акт від 24.12.2012 року № 2261/22-40/34925024, яким встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 158 612, 84 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.01.2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 198 266, 00 грн., з яких 158 613, 00 грн. - за основним платежем та 39 653, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Однак з матеріалів справи вбачається, що даним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток, на що суди попередніх інстанцій не звернули увагу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прийняте податкове повідомлення-рішення є правомірним в результаті допущених порушень платником податку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки вони ухвалені не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Енергорішення» укладено договір поставки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підтвердив правомірність своїх дій щодо формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених ТОВ «Енергорішення».

З даного приводу слід зазначити, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що судом першої інстанції не дотримано.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання даного договору в матеріалах справи наявні копії специфікації, видаткових накладних, податкових накладних, паспортів на товар та докази продажу товару третім особам.

Разом з тим, встановлюючи обставину щодо нереальності господарських операцій позивача з придбання товару суд апеляційної інстанції виходив з відсутності товарно-транспортних накладних та з того, що у видаткових накладних поруч з підписом особи, яка отримувала товар, відсутні посилання на номер та дату довіреності, на підставі якої діяла особа.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, а так само недоліки у оформленні документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

В силу положень ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Колегія суддів вважає, що на підставі частини другої ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, дослідити питання щодо встановлених порушень, зафіксованих актом перевірки, правомірності нарахування грошових зобов'язань спірним податковим повідомленням-рішенням, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд САУТ» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 року у справі № 826/4894/13-а скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук