Справа № 803/383/15-а
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

02 квітня 2015 рокуСправа № 803/383/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Мартинюк О.П.,

за участю прокурора Савчука О.В.,

представника відповідача Новосада В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Любомльського міжрайонного прокурора до Головного управління Держземагенства у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Любомльський міжрайонний прокурор звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Волинській області про визнання нечинними та скасування наказів від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (а. с. 42-43).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними наказами ОСОБА_2 були надані дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області.

Прокурор вважає, що оскаржувані накази прийняті з порушенням вимог Закону України «Про фермерське господарство», оскільки у відповідній заяві ОСОБА_2 не обґрунтував розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не надав на підтвердження наявності необхідної для обробітку такої площі землі техніки, не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Крім того, за інформацією Державної інспекції сільського господарства у Волинській області ОСОБА_2 у власності чи користуванні сільськогосподарської техніки немає, що свідчить про відсутність реальної можливості обробітку наданих земельних ділянок та ведення фермерського господарства.

Прокурор, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.03.2015 року (а. с. 91-92), просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Волинській області від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 16.03.2015 року № 9-3-0.7-2662/2-15 (а. с. 49-53) відповідач адміністративний позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржувані накази прийняті з дотриманням чинного законодавства України, а Закон України «Про фермерське господарство» не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв'язку з недотриманням вимог статті 7 вказаного Закону.

В судовому засіданні прокурор адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просить у його задоволенні відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 адміністративний позов заперечив з тих підстав, що оскаржувані накази прийняті правомірно, він мав дійсний намір отримати спірні земельні ділянки для створення фермерського господарства. В подальшому третя особа подала заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 87), у зв'язку з чим розгляд справи проведено за відсутності ОСОБА_2

З ініціативи суду на вирішення було поставлено питання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 18.05.2014 року з додатками (а. с. 59-71) Головним управлінням Держземагенства у Волинській області були видані накази від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якими ОСОБА_2 були надані дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області (а. с. 54-58).

Згідно із частинами першою - третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року № 973-IV (з наступними змінами та доповненнями) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Частиною першою статті 8 цього ж Закону визначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 123 Земельного кодексу України (ЗК України) від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Визначаючи правовий статус відповідача у спірних правовідносинах, суд виходить з такого.

Частинами першою, другою статті 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно із статтею 80 цього ж Кодексу суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Пунктом є-1 статті 15-1 ЗК України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 122 зазначеного Кодексу центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З цього слідує, що відповідач є суб'єктом земельних правовідносин, від імені держави як власника землі розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності і має такий самий правовий статус, що і інші учасники цих відносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом статей 2, 5, 15-1, 122 ЗК України відповідач при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин, а тому є вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснює владних управлінських функцій. У цих правовідносинах відсутня підпорядкованість одного учасника земельних відносин іншому, як це має місце під час здійснення органом виконавчої влади владних управлінських функцій. Тому позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14), від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14), в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.02.2015 року (справа № К/800/56773/13).

Отже, спірні правовідносини стосуються права та підстав набуття прав на земельні ділянки, при цьому, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Частиною другою статті 157 цього ж Кодексу передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, з наведених вище підстав провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України, з одночасним роз'ясненням позивачеві того, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 157, частиною третьою, пунктом 15 частини четвертої, частиною сьомою статті 160, статтею 165 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовом Любомльського міжрайонного прокурора до Головного управління Держземагенства у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів закрити.

Роз'яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Валюх

Ухвала складена у повному обсязі 07 квітня 2015 року