Справа № 822/434/15
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/434/15

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В. К.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

02 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області до відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року територіальне управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області звернулось до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просило визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кота А. М. протиправними та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46161320 від 31.01.2015 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції від 05 листопада 2013 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2012 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2014 року, позов задоволено частково: визнано неправомірною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_3 компенсації за порушення строків виплати належного йому щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року включно; зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування і виплату ОСОБА_3 компенсації за порушення строків виплати належного йому щомісячного довічного грошового утримання за період з січня 2005 року по листопад 2011 року включно відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», а в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 21.01.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2221/367/2012, виданого 31.12.2014 року.

З наявного в матеріалах справи листа позивача від 27 січня 2015 року №243/15, направленого на адресу відповідача слідує, що управлінням проведено нарахування ОСОБА_3 компенсації за порушення строків виплати щомісячного довічного грошового утримання відповідно до рішення суду та ним буде здійснено виплату цих коштів відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440.

31.01.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області винесено постанову про стягнення з територіального відділення Державної судової адміністрації в Хмельницькій області виконавчий збір у розмірі 1360 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки управління як боржник за виконавчим провадженням у встановлений строк виконавчий документ не виконало, то відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360 грн., що відповідає розміру передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і підлягає виконанню на всій території України

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання.

За приписами ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 28 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, підставою для здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення є ненадання боржником у встановлений строк відповідного документального підтвердження про повне виконання судового рішення.

В силу ч. 1 ст. 41 Закону № 606-XIV витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 41 Закону № 606-XIV встановлено, що про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно положень пункту 4.15.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець виносить акт, в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом № 606-XIV не передбачено підстав, які звільняють боржника від відшкодування витрат на проведення виконавчих дій.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що фінансове становище суб'єкта владних повноважень, наявність чи відсутність грошових коштів та належного фінансування не може ставити в залежність державну виконавчу службу - компетентний орган державної влади - щодо забезпечення виконання рішення суду, яке згідно з нормами ст. 124 Конституції України обов'язкове для виконання на всій території України.

Відсутність коштів на рахунку боржника чи порушення строків фінансування є однією з підстав до відстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України), а не невиконання судового рішення взагалі.

Як слідує з матеріалів справи, боржник не звертався до суду з вимогою про зупинення чи відстрочку виконання рішення суду.

Така ж правова позиція зі спірного питання вже висловлена Вищим адміністративним судом України у постановах від 15.01.2015 у справі № К/9991/17057/12 та від 05.02.2015 № К/800/52897/14, у постанові від 18.03.2015 року у справі №К800/2182/15.

Таким чином, з огляду на те, що документальне підтвердження виконання виконавчого документа у встановлений державним виконавцем строк боржником не надано, колегія суддів вважає, що стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій є правомірним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідач діяв в межах та на підставі закону.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про правомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року - без змін.

ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.