Справа № 570/19/13-а (2-а/570/163/2013)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м.Київ К/800/27201/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, в якому просив визнати нечинним рішення від 21 липня 2000 року №50.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуваним рішенням порушено його право власності на майно, оскільки у відповідності до договору дарування від 13 жовтня 1994 року йому належить 84/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Проте, на підставі оскаржуваного рішення селищної ради видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в частині 52/100.

Ухвалою Рівненського районного суду від 15 березня 2013 року до участі у справі залучені як треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Постановою Рівненського районного суду від 03 вересня 2013 року відмовлено у задоволені позову.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із правомірності рішення ради, яка діяла відповідно до своїх повноважень.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4; постанову Рівненського районного суду від 03 вересня 2013 року скасовано; прийнято нове рішення; позов ОСОБА_4 задоволено частково; визнано протиправним рішення виконавчого комітету Клеванської селищної ради народних депутатів від 21 липня 2000 року №50 в частині оформлення права на цілий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та в частині видання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на вищезгаданий цілий будинок (домоволодіння).

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки не враховано наявність договорів дарування, які були чинними на момент прийняття рішення, та обсяг цивільної дієздатності позивача, який на момент звернення до Клеванської селищної ради із заявою про визначення ідеальної долі будинковолодіння, 26 жовтня 1998 року, не досяг 18 років та не мав належного обсягу дієздатності самостійно звертатися з заявою про визначення частки майна.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та залишити в силі постанову Рівненського районного суду від 03 вересня 2013 року.

У касаційній скарзі зазначають про не дослідження судом апеляційної інстанцій обставин щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, неправильність застування судом до спірних відносин норм Цивільного кодексу України 2003 року, неврахування судом факту досягнення позивачем на момент винесення оскаржуваного рішення селищної ради 19 років та дарування ОСОБА_3 ОСОБА_4 у 2004 році 4/100 домоволодіння.

ОСОБА_4 у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 13 жовтня 1994 року державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори засвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7, в інтересах якого діяла мати позивача - ОСОБА_8, 84/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

На підставі посвідченого 06 липня 1989 року виконавчим комітетом Клеванської сільської ради договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар 16/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1

26 жовтня 1998 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 звернулися до Клеванської селищної ради з заявою про перерахунок ідеальної долі будинковолодіння в зв'язку з житловою добудовою.

25 лютого 2000 року ДКП Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації надано висновок про можливість оформлення права власності на будинок в наступних частинах: ОСОБА_7 52/100, ОСОБА_2 48/100.

Рішенням виконавчого комітету Клеванської селищної ради від 21 липня 2000 року №50 «Про оформлення права власності на будинок (домоволодіння), яке знаходиться в АДРЕСА_1» вирішено оформити право на цілий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_2, та видати їм свідоцтва на право власності на вищезгаданий будинок (домоволодіння). Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_7 належить 20/100 частини, ОСОБА_2 - 48/100 частини будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1.

21 липня 2000 року Клеванською селищною радою видано свідоцтва про право власності на будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 в частині 52/100 частини ОСОБА_7 та 48/100 частини ОСОБА_2

27 липня 2000 року вказані свідоцтва зареєстровані в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації.

04 вересня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (вподальшому ОСОБА_3.) укладено договір дарування, відповідно до якого остання прийняла в дар належні на праві приватної власності 48/100 ідеальної частки будинковолодіння АДРЕСА_1. Право власності за ОСОБА_10 зареєстроване 02 липня 2004 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації».

Позивачем ОСОБА_4 оскаржується рішення виконкому Клеванської селищної ради від 21 липня 2000 року № 50 «Про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_1» щодо розподілу часток (52/100 за позивачем та 48/100 за ОСОБА_2.) та видачі свідоцтв про право власності.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_4 просив поновити строк звернення до суду посилаючись на те, що про оспорюване рішення виконкому дізнався лише у грудні 2012 року. Суд першої інстанції ухвалою від 08 січня 2013 року, посилаючись на ці ж обставини, визнав причину пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду поважною та поновив його.

При цьому ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції не надали відповідної оцінки встановленим обставинам щодо укладення 18 вересня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору дарування 4/100 частки будинковолодіння, за яким позивач отримав в дар частку належного третій особі домоволодіння - гараж (літ.Б), який входив до складу належної дарувальнику на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 04 вересня 2001 року 48/100 частки, визначеної оскаржуваним рішенням виконкому Клеванської селищної ради від 21 липня 2000 року № 50.

Судами попередніх інстанцій фактично не з'ясовані обставини щодо складання, підписання та подання до селищної ради заяви від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про перерахунок ідеальних часток у зв'язку з проведеною добудовою у будинковолодінні по АДРЕСА_1 (а.с.80 т.1), не досліджені обставини щодо підстав та обставин видачі позивачу свідоцтва та факту реєстрації за позивачем права власності на 52/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.110 т.1).

Згідно ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтовані та законні рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постановою Рівненського районного суду від 03 вересня 2013 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді