Справа № 826/8371/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2015р. м. Київ К/800/54924/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач)
Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 року

у справі № 826/8371/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби від 22.05.2013 року № .

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 25.12.2013 року замінено Державну податкову інспекцію у Святошинському районі м. Києва Державної податкової служби правонаступником - Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

В судовому засіданні представник позивача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету, фізичною особою - платником податків ОСОБА_4 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2012 року, відповідачем складено акт від 07.05.2013 року №309/321/17-20/НОМЕР_2, яким встановлено порушення пп. 4.2.12 п. 4.2 ст. 4 «Про податок з доходів фізичних осіб», п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2009 рік в розмірі 1 800 000, 00 грн.

Перевіркою встановлено, що позивачем не подано декларацію про отримані доходи за 2009 рік та не задекларовано дохід в сумі 12 000 000, 00 грн. від продажу майнового паю, який, на думку податкового органу, отриманий позивачем як дохід у вигляді процентів (дисконтних доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інших доходів, крім зазначених у пункті 4.3 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», та який підлягає оподаткуванню за ставкою 15 відсотків.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.05.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на 1 800 000, 00 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства та неправомірного прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

В силу із п. 8.1.3 п. 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Згідно із пп. 4.2.12 п. 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються дохід у вигляді процентів (дисконтних доходів), дивідендів та роялті, виграшів, призів; інші доходи, крім зазначених у пункті 4.3 цієї статті.

В силу пп. 4.3.18 п. 4.3 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство.

Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.11.2009 року між ОСОБА_4, як продавцем, та ТОВ «Будівельні інновації-Плюс», як покупцем укладено договір купівлі-продажу майнового паю НОМЕР_3, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує належний продавцеві майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Тернівка», номінальною вартістю 202, 00 грн., що становить 0,00005 відсотків, який отриманий продавцем у процесі приватизації.

Також 19.11.2009 року між даними особами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу майнового паю від 19.11.2009 року НОМЕР_3, яка є його невід'ємною частиною, і відповідно до якої вартість продажу майнового паю, вказаного в п.1.1 Договору купівлі-продажу майнового паю НОМЕР_3 від 19.11.2009 року, становить 12 000 000, 00 грн.

Право власності ОСОБА_4 на майновий пай підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_4, видане Тернівською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області 12.11.2009 року.

Відповідно до довідки Тернівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області від 12.11.2009 року позивачем отримано у власність внаслідок реорганізації КСП «Тернівське» майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшли вірного висновку про задоволення позову, оскільки спірні операції не є доходом у розумінні пп. 4.2.12 п. 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а сума доходу, отримана платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність в процесі приватизації відповідно до положень земельного законодавства, не підлягає оподаткуванню та не включається до складу загального річного оподатковуваного доходу.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 224 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 224, 230 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 року у справі № 826/8371/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук