Справа № 556/2485/14-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Болотвіна Л.О.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"02" квітня 2015 р. Справа № 556/2485/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Володимирецької селищної ради Рівненської області на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "13" лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Володимирецької селищної ради Рівненської області, селищного голови Володимирецької селищної ради Осмоловича Олександра Григоровича, спеціаліста з юридичних питань Володимирецької селищної ради Блищика Юрія Миколайовича про визнання рішень та дій протиправними, стягнення моральної щкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до селищного голови Володимирецької селищної ради Осмоловича О.Г., спеціаліста з юридичних питань Володимирецької селищної ради Блищика Ю.М. та до Володимирецької селищної ради, в якому просив:

визнати незаконними і протиправними дії та рішення відповідачів щодо його виселення з кв. АДРЕСА_1 з подальшою реєстрацією (пропискою) сторонніх осіб у цій квартирі та наданням дозволу на приватизацію даного житла спільно із попередніми квартиронаймачами без їх фактичного постійного проживання;

визнати незаконною і протиправною бездіяльність відповідачів, щодо невжиття заходів щорічної перереєстрації громадян, які перебувають на квартирному обліку, не визначення щорічно кількості вивільнюваної жилої площі, не затвердження планів розподілу жилої площі, не складання списків надання житла в поточному році;

визнати незаконними і протиправними дії відповідачів щодо надання переваг у наданні житла трьом прокурорам підряд, з подальшою їх приватизацією та продажем, в період не усунення його порушеного права на житло;

визнати незаконною і протиправною бездіяльність відповідачів щодо невжиття дій по виселенню осіб яким за державними програмами було надано житло по переселенню в інших регіонах відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС», які відповідно до даної програми здавали житло в селищі Володимирець без фактичного виселення, в період неусунення порушеного мого права на житло;

визнати незаконною і протиправною триваючу бездіяльність відповідачів, щодо не усунення дискримінації, тобто не вчинення позитивних дій передбачених Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та інших дієвих заходів направлених на усунення порушеного права на житло на виконання судових рішень;

визнати незаконними і протиправними дії та рішення відповідачів щодо підготовки, прийняття та підписання рішення виконкому Володимирецької селищної ради № 141 від 28 жовтня 2014 року;

Також, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. та 509 260 грн. матеріальної шкоди (збитків) для відновлення порушеного права на житло, зобов»язавши відповідачів відшкодувати заявлену матеріальну шкоду (збитки) та моральну шкоду у семиденний строк з дня пред»явлення вимоги.

В обгрунтування вимог зазначав, що рішення селищної ради про надання йому в тимчасове користування житла не відповідає вимогам Конституції України, рішенням Європейського суду з прав людини, та є таким, що порушує його право на житло. Окрім того, позивач посилався на те, що відповідачами порушуються вимоги Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року позовну вимогу ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 509 260 грн. матеріальної шкоди (збитків) для відновлення порушеного права на житло залишено без розгляду, на підставі його заяви від 22.01.2015 року.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Володимирецької селищної ради № 141 від 28 жовтня 2014 про надання ОСОБА_3 жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 для строкового проживання до часу закінчення відбування покарання ОСОБА_8

Стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь ОСОБА_3 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та визначення судом розміру моральної шкоди подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду в названій частині та постановити нову - про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги всіх обставин що впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, та при відмові у задоволенні позовних вимог не надано оцінки діям відповідачів на відповідність Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні". Також, позивач посилався на порушення його права на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

В апеляційній скарзі Володимирецька селищна рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині задоволення вимог та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову. Як на підставу для скасування судового рішення апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови неправильно визначив характер спірних правовідносин та неправильно розтлумачив їх. Так само, апелянт посилається на те, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що оспорюване рішення було прийнято на виконання рішення Володимирецького районного суду.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2015 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Володимирецькому районному суді.

Проте, позивач та відповідачі, які 27.03.2015 року повідомлені про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, не з"явилися в судове засідання Володимирецького районного суду. Також, не направили клопотання про відкладення розгляду справи, а тому відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року змінено абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького райсуду від 26.06.2008 р., в якому йшлося про стягнення з Володимирецької селищної ради на користь ОСОБА_3 164 004 грн.75 коп., виклавши його в наступній редакції.

"Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року та зобов"язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_3 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48,50 ЖК України".

В послідуючому, 27.02.2014 року, Вищим адміністративним судом України було відмовлено Володимирецькій селищній раді у роз"ясненні вказаної ухвали.

28 жовтня 2014 року, на виконання вимог постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року, Володимирецька селищна рада прийняла рішення за № 141, яким надала ОСОБА_3 житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_2 для проживання на час відбуття покарання ОСОБА_8 із укладенням договору строкової оренди жилого приміщення до часу закінчення відбуття покарання ОСОБА_8, за яким зберігається житлове приміщення. Також, зазначеним рішенням зобов"язано КП "Аква" передати речі ОСОБА_8 на зберігання ОСОБА_3 згідно акту приймання-передачі.

Суд першої інстанції надаючи правову оцінку спірному рішенню, дійшов висновків, що його прийнято протиправно, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, а й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла.

Главою 2 Житлового кодексу України передбачено умови надання у користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду.

Зокрема, ст.61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

В свою чергу, ст.48 ЖК України передбачає розмір жилого приміщення, що надається громадянам, а ст. 50 ЖК України передбачає вимоги, що ставляться до жилих приміщень.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, Володимирецьку селищну раду Рівненської області було зобов"язано придбати та надати у користування ОСОБА_3 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48,50 ЖК України.

Виходячи з приписів зазначених правових норм, жодна з вказаних норм не передбачає тимчасове надання жилого приміщення, так само, відсутні такі посилання і в рішенні суду, яким зобов"язано відповідача придбати та надати у користування ОСОБА_3 квартиру.

Проте, як убачається з матеріалів справи, оспорюваним рішенням ОСОБА_3 було надано жиле приміщення відповідно до ст.71 ЖК України.

З змістом зазначеної статті, за жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, який відбуває покарання, це житло може бути надано за договором оренди у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що передача в строкову оренду жилого приміщення, не є належним виконанням рішення суду про надання у користування ОСОБА_3 квартири, оскільки цими нормами не передбачено надання житла для тимчасового проживання. Отже, є безпідставним посилання Володимирецької селищної ради, що нею у спосіб, передбачений житловим законодавством, виконано рішення суду, оскільки відповідачем не відновлено порушене право позивача на житло у спосіб, передбачений Конституцією України та Житловим кодексом України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення Володимирецької селищної ради №141 від 28.10.2014 відсутні.

Так само, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду, яку завдано фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 1173 ЦК України), посадовими або службовими особами цих органів (ст. 1174 ЦК України), а також шкоду, яку завдано в результаті прийняття зазначеними органами нормативно-правового акта, що було визнано незаконним і скасовано (ст. 1175 ЦК України) несе держава, АРК або орган місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових чи службових осіб.

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною, оскільки передбачає певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, а саме: а) наявність владно-адміністративного, тобто обов"язкового, одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; б) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених суб"єктів; в) настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції встановив, що Володимирецька селищна рада як суб"єкт владних повноважень при прийнятті спірного рішення діяла протиправно, а тому позивач набув право на відшкодування моральної шкоди у зв"язку з прийняттям неправомірного рішення у розмірі визначеному судом.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач у зв"язку з прийняттям вказаного рішення.

В свою чергу, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи та приписи Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" та невірно визначив розмір моральної шкоди, а тому судове рішення у названій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову в повному обсязі та відшкодування 300 000 грн. моральної шкоди в солідарному порядку з усіх відповідачів.

Колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги в названій частині відсутні.

Як убачається з матеріалів справи позивач обгрунтовує вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутністю дієвих заходів з боку відповідачів щодо усунення порушеного права на житло, що призвело до негативних емоцій, стресів, переживань, душевних страждань, приниження, незручності як в роботі так і в особистому житті, отже пов"язує відшкодування моральної шкоди з тривалим невиконанням Володимирецькою селищною радою рішення суду про зобов"язання відповідача придбати та надати у користування ОСОБА_3 квартиру.

Проте, предметом даного позову є протиправні дії Володимирецької селищної ради з приводу винесення рішення №141 від 28.10.2014, а тому, встановивши протиправність дій відповідача щодо винесення даного рішення, суд стягнув 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що моральну шкоду має відшкодувати саме Володимирецька селищна рада, так як оспорюване рішення було прийнято її колегіальним органом.

Доказів на підтвердження того, що позивачу заподіяно моральну шкоду селищним головою та спеціалістом з юридичних питань Володимирецької селищної ради не надано позивачем та не встановлено судом.

Окрім того, позовна заява ОСОБА_3 не містить вимоги про визнання неправомірними дій зазначених посадових осіб. Так само, позивачем не зазначено підстав для визнання таких дій неправомірними, як в змісті позовної заяви так і в апеляційній скарзі.

Не приймає до уваги суд апеляційної інстанції і посилання апелянта на те, що при визначені розміру моральної шкоди суд не врахував, що протиправні дії відповідачів призвели до погіршення стану здоров"я, що підтверджується довідкою МСЕК та повідомленням з КЗ "Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф", оскільки позивачем не зазначено та не надано доказів про причинний зв"язок між встановленою групою інвалідності у травні 2014 року та викликом швидкої допомоги 23.01.2015 року , з обставинами винесення Володимирецькою селищною радою рішення №141 від 28.10.2014.

Також, доводи апелянта про те, що він має право на відшкодування моральної шкоди в порядку, визначеному Законом України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Відповідно до п.2 ст.1 зазначеного Закону, термін "дис кримінація" визначається таким чином: "Ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними".

Зміст зазначеної правової норми встановлює певний перелік ознак, за якими заборонена дискримінація, а саме: раса, колір шкіри, політичні переконання, релігійні та інші переконання, стать, вік, інвалідність, етнічне походження, соціальне походження, громадянство, сімейний стан, майновий стан, місце проживання, мова або інші ознаки, які є окремими формами дискримінації.

Як убачається з матеріалів справи позивачем як в позовній заяві, а так само і в апеляційній скарзі не зазначено, за якими ознаками, згідно Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" він зазнав дискримінації, а тому уза гальнюючий характер терміну «дискримінація» не можна безпосередньо застосовувати для кваліфікації тих чи інших конкретних ситуацій (рішень, дій або бездіяльності) як порушень антидискримі наційного законодавства.

Отже, підстави для скасування судового рішення в частині визначення розміру моральної шкоди відсутні.

З огляду на вищезазначене, не підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання незаконною і протиправною триваючу бездіяльність відповідачів, щодо не усунення дискримінації, тобто не вчинення позитивних дій передбачених Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та інших дієвих заходів направлених на усунення порушеного права на житло на виконання судових рішень.

Так само, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними і протиправними дії та рішення відповідачів щодо виселення позивача з кв. АДРЕСА_1 з подальшою реєстрацією (пропискою) сторонніх осіб у цій квартирі та наданням дозволу на приватизацію даного житла спільно із попередніми квартиронаймачами без їх фактичного постійного проживання, щодо надання переваг у наданні житла трьом прокурорам підряд та в частині визнання незаконною і протиправною бездіяльність відповідачів, щодо невжиття заходів щорічної перереєстрації громадян, які перебувають на квартирному обліку, не визначення щорічно кількості вивільнюваної жилої площі, не затвердження планів розподілу жилої площі, не складання списків надання житла в поточному році, щодо невжиття дій по виселенню осіб яким за державними програмами було надано житло по переселенню в інших регіонах відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС», які відповідно до даної програми здавали житло в селищі Володимирець без фактичного виселення в період неусунення порушеного мого права на житло.

З матеріалів справи та пояснень відповідача Володимирецької селищної ради, які містяться в запереченнях вбачається, що Володимирецька селищна рада не була стороною у справі про виселення ОСОБА_3 з кв.АДРЕСА_1 та ніяких дій щодо виселення позивача з вказаного житла не проводила, як і не здійснювала будь-яких дій щодо реєстрації осіб у вказаному жилому приміщення, оскільки відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та наказу Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012 реєстрацію місця проживання здійснює державна міграційна служба.

Також, відповідачем спростовано доводи позивача щодо невжиття заходів щорічної перереєстрації громадян, які перебувають на квартирному обліку, не визначення щорічно кількості вивільнюваної жилої площі, не затвердження планів розподілу жилої площі, не складання списків надання житла в поточному році, невжиття дій по виселенню осіб яким за державними програмами було надано житло по переселенню в інших регіонах відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС», які відповідно до даної програми здавали житло в селищі Володимирець без фактичного виселення, та надання переваг у наданні житла трьом прокурорам підряд з подальшої їх приватизацією та продажем.

В свою чергу, позивач звертаючись до суду з вказаними вимогами, не виклав обставин, якими він обгрунтовує зазначені вимоги та не надав доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувалися вказані позовні вимоги. Відсутні такі обгрунтування та докази і в апеляційній скарзі, а тому підстави для скасування постанови суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог відсутні.

Не впливає на правильність судового рішення і та обставина, що справу розглянуто судом першої інстанції у відсутності позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2015 року до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача про забезпечення позову та про розгляд справи по суті без його участі (а.с.19). Також, в зазначеному клопотанні зазначено, що в разі неможливості розгляду справи по суті без його участі, просив відкласти розгляд справи та призначити судове засідання в режимі відеоконференції.

09 лютого 2015 року судом задоволено клопотання відповідачів про проведення судового засідання 13.02.2015 року в режимі відеоконференції у Володимирецькому районному суді, про що повідомлені сторони.

Справу розглянуто у відсутності позивача у зв"язку з його заявою, оскільки участь позивача в судовому засіданні не визнавалася судом обов"язковою.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Володимирецької селищної ради Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "13" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_3

3- відповідачу Володимирецька селищна рада Рівненської області вул.Соборна,39,смт.Володимирець,Рівненська область,34300

4 - відповідачу Селищний голова Володимирецької селищної ради Осмолович Олександр Григорович вул.Соборна,92,смт.Володимирець,Рівненська область,34300

5 - відповідачу Спеціаліст з юридичних питань Володимирецької селищної ради Блищик Юрій Миколайович вул.Соборна,39,смт.Володимирець,Рівненська область,34300

- ,