Справа № 461/3105/15-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/3105/15-а
Провадження № 2а/461/232/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: Державна прикордонна служба України, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Галицького ВДВС ЛМУЮ, третя особа: Державна прикордонна служба України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Галицького ВДВС ЛМУЮ в частині невжиття заходів щодо усунення порушень права на вільне пересування та права на працю Позивача ОСОБА_2 та скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПННОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня реєстрація місця проживання АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, що встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2014 року.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 12 травня 2014 року він намагався перетнути державний кордон України в сторону Польщі, проте йому було відмовлено в цьому органами прикордонної служби. Така відмова була оформлена Рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України серія УС № 000356 від 12 травня 2014 року. Із цього Рішення та інформації органу прикордонної служби він дізнався, що заборона на перетин кордону встановлена ухвалою від 04 квітня 2014 року Луцького міськрайонного суду Волинської області, прийнятою на підставі подання органу виконавчої служби, якою тимчасово обмежено його право виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року про стягнення з нього грошового боргу на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Вказує, що має дозвіл на постійне проживання на території Республіки Польща, а також його трудова діяльність здійснюється в цій країні на підставі відповідного трудового контракту. В такий спосіб він намагається заробляти на своє життя, життя своєї сім'ї, а також з метою погашення боргу перед банком. Інших джерел надходження коштів в даний час у нього немає. 11 лютого 2015 року він надав органу виконавчої служби пояснення з приводу відсутності обставин, що свідчать про його ухилення від сплати боргу, а 18 лютого 2015 року подав клопотання про вжиття заходів для скасування обмеження права на виїзд за кордон, оскільки таке обмеження не дає можливості заробляти кошти та само по собі фактично призводить до неможливості виконання ним судового рішення. Проте, станом на даний час така заборона не знята, а тому вважає свої права порушеними з огляду на те, що наявна заборона (обмеження) його права на виїзд за межі України в даний час є необґрунтованою, незбалансованою, порушує його законні права на свободу пересування та вибір місця праці, а також суперечить меті примусового виконання рішень, встановленій Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позові та просив такий задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 27 березня 2015 року подав заперечення проти адміністративного позову, в яких вказує, що на виконанні у Галицькому ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-8524/11, що виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» 2404919,77 грн., що еквівалентно станом на день пред'явлення позову 301341,96 доларів США суму заборгованості за кредитним договором №86707С40 від 08 листопада 2007 року та 1820,00 грн. судових витрат, всього 2406739,77 грн. 29 січня 2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження до боржника було вжито заходів забезпечення виконання рішення, а саме: за поданням Другого ВДВС Луцького МУЮ 04 квітня 2014 року Луцький міськрайонний суд Волинської області виніс ухвалу, якою тимчасово обмежив ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Вказує, що на виклик державного виконавця 11 лютого 2015 року на адресу Галицького ВДВС ЛМУЮ надійшло пояснення ОСОБА_2, в якому він повідомляє, що від виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 22 грудня 2011 року не ухиляється, на даний момент сплатити суму заборгованості не має фінансової можливості. Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 16 лютого 2015 року, останній повідомив, що є власником пакету акцій ПрАТ «Капітал-Волинь» в кількості 37624400 шт. номінальною вартістю 9406100,00 грн. та зазначив, що має дозвіл на постійне проживання на території Республіки Польща, а тому наявна заборона на виїзд з України перешкоджає його трудовій діяльності та порушує його право на працю і свободу пересування та просив вжити заходів для скасування обмеження його права виїзду за кордон. 23 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та скеровано в ТОВ «Рівненський РКЦ» для виконання з одночасним внесенням реєстраційного запису в Державний реєстр обтяжень нерухомого майна. На запит державного виконавця від 23 лютого 2015 року, листом ТзОВ «Рівненський РКЦ» встановлено, що депозитарною установою була проведена операція блокування акцій ПрАТ «Капітал-Волинь», що належать ОСОБА_2

Представник Державної прикордонної служби України в судове засідання не з'явився, 06 квітня 2015 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та вказав, що у прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що 04 квітня 2014 року Луцький міськрайонний суд Волинської області на підставі подання органу виконавчої служби прийняв ухвалу, якою тимчасово обмежив громадянину ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, право виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.11р. про стягнення з ОСОБА_2 грошового боргу на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (а.с.6-8).

12 травня 2014 року ОСОБА_2 намагався перетнути державний кордон України в сторону Польщі, проте йому було відмовлено в цьому органами прикордонної служби. Відмова в перетині державного кордону була оформлена Рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України серія УС № 000356 від 12 травня 2014 року (а.с.9-10).

11 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Галицького ВДВС ЛМУЮ з поясненнями, з яких вбачається, що він не ухиляється від виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 22 грудня 2011 року (а.с.12).

18 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Галицького ВДВС ЛМУЮ з заявою, якою запропонував здійснити погашення його заборгованості в рамках виконавчого провадження за рахунок належних йому акцій ПрАТ «Капітал-Волинь» номінальною вартістю 9406100,00 грн. Окрім цього, позивач інформував про наявність у нього посвідки на право постійного проживання в Республіці Польща та просив вжити заходів щодо скасування заборони на виїзд з країни, оскільки вона необґрунтовано перешкоджає йому реалізовувати своє право на працю (а.с.11).

30 травня 2014 року у місті Замость, Республіка Польща, укладено трудовий договір на невизначений час між ТОВ «Консенсус» (Республіка Польща) та громадянином України ОСОБА_2 З даного договору вбачаться, що позивач прийнятий на роботу на посаду консультанта правління в інвестиційних справах польської компанії ТОВ «Консенсус» на невизначений час. Таким чином, даним документом підтверджується факт працевлаштування ОСОБА_2 в Республіці Польща (а.с.19-21).

Із наведеного вбачається, що ОСОБА_2 не може виконувати свої трудові обов'язки в Республіці Польща, оскільки не може перетнути державний кордон України з метою прибуття до місця праці через наявне тимчасове обмеження права виїзду за межі України, застосоване в рамках виконавчого провадження.

Зі змісту Закону України «Про виконавче провадження», ст.377-1 ЦПК України вбачається, що обмеження права особи для виїзду за кордон, встановлене на підставі статті 377-1 ЦПК України, є спеціальною забороною (обмеженням) на реалізацію особою своїх прав, що встановлюється судом на стадії виконання судового рішення у випадку ухилення особи від виконання судового рішення з метою стимулювання особи до виконання судового рішення. Правова природа такої заборони (обмеження) полягає в тому, що вона застосовується з метою сприяння виконанню судового рішення, якщо виїзд особи за кордон може призвести до безпідставного невиконання судового рішення. Така заборона (обмеження) є одним із забезпечувальних заходів, що встановлюються за поданням державного виконавця в рамках виконавчого провадження і її застосування (а потім і скасування) здійснюється за ініціативою та під контролем самого державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у Галицькому ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-8524/11, що виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ПАТ «Укрексімбанк» 2404919,77 грн., що еквівалентно станом на день пред'явлення позову 301341,96 доларів США суму заборгованості за кредитним договором №86707С40 від 08 листопада 2007 року та 1820,00 грн. судових витрат, всього 2406739,77 грн. 29 січня 2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.28-29).

23 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та скеровано в ТОВ «Рівненський РКЦ» для виконання з одночасним внесенням реєстраційного запису в Державний реєстр обтяжень нерухомого майна (а.с.30, 31).

Відповідно до ст.33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, визначених законом.

Згідно з ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції та в Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно з власною.

Відповідно до ст. 43 Конституції України зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, окрім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права визначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи власну. В цьому аспекті суд зазначає, що заборони (обмеження) на реалізацію прав повинні бути розумними та збалансованими, та не можуть призводити до необгрунтованого надмірного обмеження прав особи в інтересах іншої особи.

Матеріалами справи встановлено, що єдиним джерелом надходжень коштів для позивача є його робота за кордоном в Республіці Польща. В такому випадку очевидно, що заробляючи кошти за кордоном, позивач матиме можливість забезпечити мінімальний рівень проживання для себе та здійснити погашення боргу в виконавчому провадженні, що і є метою процедури примусового виконання рішень, про що ОСОБА_2 повідомив Галицький ВДВС ЛМУЮ.

З огляду на це суд вважає обґрунтованим твердження позивача, що заборона виїзду за кордон у зв'язку з виконанням його трудових обов'язків порушує як його конституційне право на вільне пересування, так і його конституційне право на роботу за фахом та отримання доходів на утримання його та сім'ї, а також усуває можливість виконання рішення у цивільній справі про стягнення боргу з позивача, що суперечить самій меті виконавчого провадження, встановленій в Закону України «Про виконавче провадження», а тому таке обмеження права позивача слід визнати надмірним.

Згідно ст. 19 ч.2 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 17, 18, 19, 69, 70, 71, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.19, 43 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в :

позов задоволити частково.

Скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПННОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (попередня реєстрація місця проживання АДРЕСА_2) у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, що встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10-ти днів після її проголошення. Постанова набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Мисько Х.М.