Справа № 814/2269/14
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2269/14

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В

Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014р. по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Очаківської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання неправомірними дії, визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.07.2014р. № ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014р. ФОП ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Очаківської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі ДПІ) про визнання неправомірними дії, визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.07.2014р. №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ДПІ 10.07.2014р. проведена фактична перевірка щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За результатами перевірки 10.07.2014р. складено акт №0051/14/19/22/НОМЕР_2, у висновках якого зазначено на відсутність обліку ТМЦ за місцем їх реалізації та зберігання на суму 4025грн.

На підставі таких висновків ДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 8050грн.

Позивачка зазначає, що у зв'язку із відсутністю навиків у ведені підприємницької діяльності нею не було внесено до Книги обліку доходів і витрат ряд накладних. Вважає, що правопорушення допустила з необережності, а тому застосовані штрафні санкції є дуже великими і не відповідають її матеріальному стану. Окрім цього, посилаючись на наказ ДПА України від 10.08.2005р. №328 ФОП ОСОБА_2 зазначила, що відповідач не дотримався форми рішення, а тому таке податкове повідомлення-рішення є недійсним. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зобов'язана вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. В свою чергу, ДПІ при встановлені порушень з боку платника податків зобов'язана прийняти податкове повідомлення-рішення. Враховуючи, що позивач не заперечує, того, що допустила правопорушення, підстав для визнання податкових повідомлень-рішень недійсними не має.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрована в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 19.02.2014 р. та не перебуває на спрощеній системі оподаткування (а. с. 8-9).

10.07.2014р. ДПІ проведена фактична перевірка щодо дотримання порядку здійснення платником податку розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За результатами перевірки 10.07.2014р. складено акт №0051/14/19/22/НОМЕР_2 на підставі якого ДПІ 23.07.2014р. прийняте податкове повідомлення-рішення за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 8050грн. (а. с.15).

Підставою для прийняття рішення є те, що на час перевірки позивачем у Книгу обліку доходів і витрат не вписано та відповідним чином не обліковано товарно-матеріальних цінностей у розмірі 4025грн.

Вирішуючи правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

За правилами п.177.10 ст.177ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 р. № 481 встановлено, що фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Таким чином, веденням у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання (для фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування) є сукупність таких дій: наявність підтверджуючих документів щодо походження товару і заповнення на їхній основі Книги обліку доходів і витрат.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку спростувавши доводи позивача стосовно того, що при прийняті спірного рішення ДПІ не дотрималася форми рішення, оскільки посилання позивачки на наказ ДПА України від 10.08.2005р. №328 є безпідставним. Даний наказ втратив чинність.

Аналізуючи наведені норми діючого законодавства, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що ФОП ОСОБА_2 зобов'язана вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Посилання ФОП ОСОБА_2, як в своїй позовній заяві, так і в доводах апеляційної скарги на недостатній досвід у веденні підприємницької діяльності та вчинення правопорушення з необережності, а як наслідок - занадто велика сума штрафу, не може бути підставою для «вибіркового» застосування санкцій з боку ДПІ. Такі дії не передбачені законами України. В свою чергу, суд зобов'язаний надати правову оцінку прийнятому податковому повідомленню-рішенню у відповідності до вимог діючого законодавства України й ухвалити обґрунтоване та законне судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що ДПІ цілком правомірно застосувала до даних правовідносин ст.20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», якою передбачено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що позивач не заперечує факту, що з її боку було допущено правопорушення, суд першої інстанції правильно вирішив, що на підставі ч.3 ст. 72КАС України, не потребують доведенню в судовому порядку зазначені вище обставини, а відтак, підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2 немає.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198, 200, 206КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В.Лукянчук