Справа № 348/923/14-а
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Львів Справа № 876/6001/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року по справі № 348/923/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача в перерахунку йому пенсії, зобов'язати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні (кожен рік роботи за один рік і шість місяців) період роботи з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року як трудовий стаж, вироблений в місцевостях Крайньої Півночі, здійснити перерахунок і виплату йому пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу з липня 2011 року, а також зобов'язати відповідача не застосовувати обмеження місячної, квартальної та річної заробітної плати обмежувальним коефіцієнтом 5,6 при зарахуванні пенсії за 1977-1983 роки, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 2000.00 грн.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року вказаний позов задоволено частково, визнано неправомірною відмову відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язано відповідача зарахувати в пільговому обчисленні період роботи позивача з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі, зробивши перерахунок пенсії, зарахувавши один рік роботи за один рік і шість місяців починаючи з 01 липня 2011 року. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, позивач та відповідач оскаржили її в апеляційному порядку.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити без врахування вимоги про стягнення моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені в позовній заяві.

Разом з апеляційною скаргою ним подано до суду заяву про відмову від позовну в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що за період роботи з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року на позивача не поширювались норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо пільгового обчислення стажу, відтак, відсутні підстави для зарахування стажу роботи за вказаний період у кратному розмірі. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду без зазначення поважних причин його пропуску.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи та заперечив проти вимог апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області.

Представник відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши доводи заяви про відмову від позовної вимоги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а заява про відмову від позовної вимоги - задоволенню, з наступних підстав.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені в межах строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні правовідносини у цій справі є триваючими, тобто такими, що пов`язані із періодичною можливою недоплатою пенсії позивачу.

З позовною заявою позивач звернувся до суду лише 11 квітня 2014 року, тобто позовні вимоги за період до 10 жовтня 2013 року заявлені після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем не наведено обставин щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, встановивши, що позовна заява в частині позовних вимог за період до 10 жовтня 2013 року подана до суду після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити вказаний позов в цій частині без розгляду, а не розглядати його по суті заявлених вимог.

Що стосується позовних вимог, заявлених в межах шестимісячного строку звернення до суду, то слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 липня 2011 року позивачу призначено пенсію за віком як особі, що працювала в місцевостях Крайньої Півночі і районах прирівняних до них, відповідно до рішення суду.

На звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про перерахунок його пенсії з врахуванням стажу роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні, останнє повідомило, що розрахунок його пенсії проведено правомірно. Зазначено, що він працював в районах Крайньої Півночі вахтово-експедиційним методом з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року, відповідно нема законних підстав для зарахування вказаного періоду роботи в кратному розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Також вказаним пунктом передбачено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та підпункту «а» пункту 43 Інструкції про прядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати та Президії ВЦСПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, кожен рік роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, з 01 березня 1960 року зараховується за один рік та шість місяців.

Згідно з абзацами 2 та 3 пункту 5 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в дію цієї Угоди. Обчислення пенсій здійснюється виходячи із заробітної плати (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до абзаців 2 та 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв'язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно з частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З огляду на викладене, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Як видно з трудової книжки, позивач працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт в районі Крайньої Півночі вахтово-експедиційним методом роботи з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року.

Згідно з статтею 104 Трудового кодексу Російської Федерації якщо за умовами виробництва (роботи) у приватного підприємця, в підприємства в цілому чи при виконанні окремих видів робіт не може бути збережена встановлена для даної категорії працівників щоденна чи щотижнева тривалість робочого часу, допускається введення підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за звітний період (місяць, квартал і інші періоди) не перевищували нормального числа робочих годин. Звітний період не може перевищувати одного року.

Відповідно до статті 300 Трудового кодексу Російської Федерації при вахтовому методі роботи встановлюється підсумований облік робочого часу за місяць, квартал чи інший триваліший період, але не більше одного року. Підсумований період охоплює весь робочий час, час в дорозі до місця знаходження роботодавця або від пункту збору до місця виконання роботи і назад, а також час відпочинку, що припадає на даний календарний проміжок часу. Роботодавець зобов'язаний вести облік робочого часу і часу відпочинку кожного працівника, працюючого вахтовим методом, по місяцях і за весь обліковий період.

Таким чином, відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в зарахуванні пільгового страхового стажу роботи за періоди роботи з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у зазначений період з розрахунку один рік за один рік і шість місяців (рік за півтора).

Також слід зазначити, що відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Виплати, що враховуються в заробітну плату застрахованої особи для обчислення пенсії, передбачені статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, відповідно до пунктів 1 і 2 цієї статті до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхових внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначеної відповідно до закону;

суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відтак, на законодавчому рівні встановлено загальну максимальну величину заробітної плати, яка враховується в цілях обчислення пенсії, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача не застосовувати обмеження місячної, квартальної та річної заробітної плати обмежувальним коефіцієнтом 5,6 при зарахуванні пенсії за 1977-1983 роки.

Враховуючи викладене вище, постанова суду першої інстанції в цій частині прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак, апеляційні скарги слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Статтею 112 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Відмова від позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для прийняття відмови позивача від адміністративного позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди та закриття провадження у справі в цій частині.

Зазначені вище норми кореспондуються також з положенням пункту 2 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Разом з тим, згідно з статтею 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки позивачем не наведено жодних обставин в обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, не зазначено в чому вона полягала та відповідно не надано жодних доказів в підтвердження її заподіяння, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для її задоволення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заяву про відмову від адміністративного позову в частині стягнення моральної шкоди слід прийняти, постанову суду першої інстанції в цій частині визнати нечинною та закрити провадження у справі в цій частині.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від адміністративного позову в частині стягнення моральної шкоди задовольнити.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року по справі № 348/923/14-а в частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про стягнення моральної шкоди - визнати нечинною та закрити провадження у справі в цій частині.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2014 року по справі № 348/923/14-а в частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії за період з 01 липня 2011 року по 10 жовтня 2013 року залишити без розгляду.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, зарахувавши до стажу його роботи період роботи в районах Крайньої Півночі з 19 січня 1995 року по 15 січня 1998 року на пільгових умовах з пільговим коефіцієнтом один рік роботи у вказаний період у районах Крайньої Півночі за один рік та шість місяців з 11 жовтня 2013 року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2015 року.