Справа № 604/1439/14-а
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.,

представників позивача Уставицького І.І.

Калитчука О.М.

представника відповідача Дацка В.Г.

Воловського Б.С.

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська Тернопільської області справу за адміністративним позовом депутата Підволочиської селищної ради Бойка Степана Ярославовича до Підволочиської селищної ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8, про скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Бойко С.Я. як депутат Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області який представляє інтереси територіальної громади звернувся до суду із позовом до відповідача Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області про скасування рішення 16 сесії 22 скликання Підволочиської селищної Ради народних депутатів від 27 серпня 1997 року № 237 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, якою користується Підволочиське РайСТ під об'єктом «Підволочиський ринок», посилаючись на те, що дане рішення прийняте із порушенням законодавства, оскільки ст.. 7 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, чинного на час ухвалення рішення, передбачено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності. В порушення вимог ст.ст. 17, 19 даного кодексу, надання земельної ділянки було здійснено без відповідного попереднього проекту відведення ділянки, перенесення їх меж у натуру (на місцевість). Крім того у відповідності до вказаних норм закону вдповідна місцева рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це Раду народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка, однак відповідачем при прийнятті вказаного рішення було порушено порядок надання земельної ділянки в користування, позаяк Підволочиське районне споживче товариство під об'єктом «Підволочиський продовольчий ринок» про виділення земельної ділянки в користування взагалі не зверталось, відсутня будь-яка інформація про реєстрацію Підволочиського РАІСТ як юридичної особи, тобто організації котра отримала від селищної ради земельну ділянку під Підволочиський районний ринок, а в подальшому здійснювала продаж об'єктів нерухомого майна, також не додавалось на розгляд жодних графічних матеріалів з бажаним місце розташуванням та розміром земельної ділянки, відсутнє рішення Підволочиської селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, і тим більше про його затвердження, що призвело до порушення законності, а тому і дане підлягає до скасування. Крім того на даний час не існує будь - якої інформації про те, що «Підволочиський продовольчий ринок», розташований по вул.. Шевченка, 8 у сел. Підволочиську Тернопільської області.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задоволити, зіславшись на обставини, що у них викладені та доповнили, що незаконне на їх думку прийняття вказаного рішення порушує права громадян, оскільки об'єкти нерухомого майна на спірній земельній ділянці через аукціон були придбані місцевим підприємцем ОСОБА_8, котрий у свою чергу вимагає від них переукладення договорів оренди безпосередньо із ним, а не із Підволочиським РайСТ, з яким такі угоди були укладені попередньо.

Представники відповідача заявлені позовні вимоги позивача визнали у повному обсязі та проти його задоволення не заперечили, крім того вказали, що на даний час у селищній раді відсутні будь-які підтверджуючі документи, котрі б могли спростувати доводи позивачів щодо процедури порядку прийняття оспорюваного рішення, наявність будь-якої інформації щодо реєстрації Підволочиського РайСТ «Ринок» під об'єктом «Підволочиський ринок», а також спростували б інші обставини, що зазначені у даному позові.

Представник третьої особи без самостійних вимог в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог позивача заперечив, у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити, оскільки позивачем пропущено строк на звернення до суду із адміністративним позовом відповідно до вимог ст.. 99 КАС України, позаяк депутат селищної ради просить скасувати рішення № 237 від 27 серпня 1997 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки», якою користується Підволочиське РайСТ під об'єктом «Підволочиський ринок» постановлене більш як 18 років тому, а приступив він до своїх обов'язків 31 жовтня 2010 року, тобто вважає, що саме із цього часу слід обчислювати строк, протягом якого мав би право звернутись до суду із захистом права. Також вказує на те, що власником об'єктів нерухомого майна являється ОСОБА_8, котрий у відповідності із вимогами ЗК та ЦК і є власником земельної ділянки, під якими розташовані придбані ним об'єкти нерухомого майна. Крім того посилається на те, що депутат селищної ради Бойко С.Я. як суб'єкт владних повноважень не уповноважений на представництво інтересів у судовому засіданні громадян, в інтересах котрих він звернувся.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача та представника третьої особи без самостійних вимог вважає, що провадження у справі слід закрити, роз'яснивши право громадян на звернення до суду, які вважають, що спірним рішенням порушено їх права чи свободи до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, виходячи із наступних міркувань :

Ст.ст. 55, 124 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а ст. 18 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції 1960 року кожен при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Так відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч.2 ст. 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що дану норму слід розуміти в системному зв'язку із ч.1 тієї ж самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією зі сторін суб'єкта владних повноважень. Окрім того, оскільки відповідно до п.1ч.1 ст.3 та ч.1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, необхідною ознакою належності справи до адміністративної юрисдикції є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, і ці функції та повноваження повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до п.1ч.1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних із виборчим процесом чи процесом референдуму. Вказаний перелік є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню або поясненню через опосередковано через інші законодавчі акти.

Разом із тим вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійснені владних управлінських функцій.

Відповідно до ст.. 4 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) ст.. 80 ЗК (в редакції 2002 року) установлено, що суб'єктами права власності на землю є обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

З аналізу норм ст.ст. 4 9, 16, 19 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вказане свідчить про те, що у відносинах, які склались між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права передачі земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Таким чином прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто нормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна позиція, яка є обов'язковою для застосування судами першої інстанції згідно вимог ст. 244-2 КАС України і викладена у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі за позовом Товариства до Тернопільської міської ради, Головного управління держземагенства у Тернопільській області, ОСББ «Злагода - «В» про визнання протиправними дій та скасування рішень, № справи 21-551а14, також у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі за позовом першого заступника прокурора Вінницької області до Вінницької міської ради, третіх осіб: відкритого акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз», суб'єкт підприємницької діяльності, про скасування рішення, а також у п.п.6,7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.. 16, 21, 393 ЦК України, ст..152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно ст.. 15 ЦПК України розглядається в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин позов, предметом якого являється оскарження рішення Підволочиської селищної ради, що стосується затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки передачі у власність земельної ділянки не відноситься до компетенції адміністративного суду, оскільки в даному випадку спір не є публічним, а суто цивільно-правовим, який стосується прав та обов'язків у сфері земельних відносин і повинен розглядатись за правилами ЦК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що дані правовідносини не належить до компетенції адміністративного суду суду, тому провадження у даній справі слід закрити.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2,3, 17, п.2 ч.1 ст. 157 КАС України, ст. 4 Земельного Кодексу України (в редакції 1991 року із наступними змінами та доповненнями на 1997 рік), ст. 80 ЗК України (в редакції 2002 року), п.6,7 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Постановою колегії суддів судової палати в адміністративних справах і судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у справі № справи 21-551а14 від 17 лютого 2015 року, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом депутата Підволочиської селищної ради Бойка Степана Ярославовича до Підволочиської селищної ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 про скасування рішення суб'єкта владних повноважень - закрити.

Одночасно суд роз'яснює право кожного громадянина, права та інтереси яких порушенні під час ухвалення селищною радою рішення за захистом порушеного права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського адміністративного суду через Підволочиський районний суд протягом 5 діб з дня її проголошення.

Головуючий