Справа № 804/16861/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді при секретаріТулянцевої І.В. Ломідзе Д.Г.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЗЗА» до Дніпропетровської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
16.10.14 року ТОВ «ТЕЗЗА» (далі - позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач) в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви від 13.11.2014 року просить:
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов із викладених у ньому підстав. В судове засідання 15.12.2014 р. не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання 15.12.2014 року не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадежнні.
Відповідно до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15.07.2014 року позивачем на адресу відповідача засобами електронного зв'язку було направлено податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2014 року. Згідно квитанції 1 від 15.07.2014 р. звітність не була прийнята (а.с. 57).
17.07.2014 року ТОВ «ТЕЗЗА» засобами поштового зв'язку на адресу ОДПІ було направлено податкову декларацію з ПДВ за червень 2014 року від 15.07.2014 року, яка була отримана відповідачем 17.07.2014 року (а.с. 169-170).
Як засвідчують матеріали справи, до податкової декларації з ПДВ за червень 2014 року, направленої засобами поштового зв'язку 17.07.2014 року не було додано обов'язкових додатків, а саме - Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) та Реєстр виданих та отриманих податкових накладних, у з'язку із чим відповідачем було складено акт від 17.07.2014 року про відсутність вказаних документів в отриманій кореспонденції (а.с. 167-168, 173).
Судом також встановлено, що 30.07.2014 року засобами поштового зв'язку ТОВ «ТЕЗЗА» на адресу ОДПІ знову було направлено податкову декларацію з ПДВ за червень 2014 року та Реєстр виданих та отриманих податкових накладних за червень 2014 року, які були отримані відповідачем 31.07.2014 року (а.с. 175-179).
З матеріалів справи вбачається, що Декларація з ПДВ за червень 2014 року від 30.07.2014 року складається з двох сторінок надрукованих на одному аркуші паперу ф. А-4 та не містить необхідних рядків, наступних за рядком 16.6 Розділу 2 «Податковий кредит», а також не містить всього Розділу 3 «Розрахунки за звітний період» та інших наступних обов'язкових реквізитів - ПІБ, підписи посадових осіб та печатку (а.с. 175). Про встановлення вказаних недоліків податкової декларації було зазначено в акті від 31.07.2014 року, складаному відповідачем (а.с. 182).
Вважаючи рішення відповідача про невизнання податковою звітністю декларації з ПДВ за червень 2014 року протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Порядок оформлення та порядок подання податкової декларації регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України), а також Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 року за №678 (далі - Порядок № 678).
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 15, 16 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операціях), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Згідно п.46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Відповідно до пункту 48.1. ст. 48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Відповідно до п. 48.2. ст. 48 ПК України, обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків. Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності) (п. 48.3. ст. 48 ПК України).
За приписами п.48.4 ст. 48 ПКУ у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Згідно з п.48.7. ст.48 ПКУ податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пп.46.4. ст..46 цього Кодексу.
Відповідно до п.49.9 ст.49 ПКУ за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За змістом п.49.11 ст.49 ПКУ орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови у разі подання таким платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.49.3 та п.48.4 ст.48 ПКУ. Відповідно до п.49.15. ст.49 ПКУ податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання податковим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.
Як з'ясовано в ході розгляду справи, до декларації з ПДВ за червень 2014 року, поданій позивачем 17.07.2014 року засобами поштового зв'язку, позивачем не були надані обов'язкові додатки - Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) та Реєстр виданих та отриманих податкових накладних, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, згідно якого вкладені предмети становить - декларація з ПДВ (кількість предметів 1) (а.с. 171), тобто, вказана звітність подана із порушенням вимог ст. 48.3 ст. 48 ПК України.
Суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що податкова декларація з ПДВ за червень 2014 року, подана 17.07.2014 р. засобами поштового зв'язку мала всі необхідні додатки, визначені в Описі вкладення цінного листа, оскільки в самій декларації в розділі «Відмітка про одночасне подання до декларації додатків» відсутні відомості про подання Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) та Реєстр виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 170).
Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо неприйняття податкових декларацій з ПДВ за липень - серпень 2014 року та звіту форми №1ДФ за 2 квартал 2014 року, поданих засобами поштового зв'язку та зобов'язання їх прийняти датою подання до контролюючого органу, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 49.13. статті 49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Судом встановлено, що 20.08.2014 р. засобами поштового зв'язку (кур'єрська доставка) позивачем на адресу ОДПІ було подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2014 року, яка не була вручена відповідачу про що в Довідці, складеній працівником поштового відділено зроблено відмітку - «за відмовою адресата від одержання» (а.с. 123). Крім того, згідно із записом на конверті, зробленого начальником відділу адміністрування НДС ОСОБА_3, засвідчено відмову у прийнятті декларації (а.с. 124).
22.09.2014 року засобами поштового зв'язку (кур'єрська доставка) позивачем на адресу ОДПІ було подано податкову декларацію з ПДВ за серпень 2014 року, яка не була вручена відповідачу про що в свідчить запис на конверті, зроблений начальником відділу адміністрування НДС ОСОБА_3 (а.с. 126).
07.08.2014 р. засобами електронного зв'язку позивачем на адресу ОДПІ було направлено звітність за формою № 1ДФ за 2 квартал 2014 року, яка не була прийнята з технічних причин (а.с. 56).
В той же день, 07.08.2014 року засобами поштового зв'язку (кур'єрська доставка) позивачем на адресу ОДПІ було подано звітність за формою № 1ДФ за 2 квартал 2014 року, яка не була вручена відповідачу про що в свідчить запис на конверті, зроблений начальником відділу адміністрування НДС ОСОБА_3 (а.с. 130).
Як було зазначено раніше, приписами п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом Державної податкової служби. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.
Пунктом 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висування будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Таким чином, зі змісту наведених вище норм податкового законодавства, вбачається, що обов'язком контролюючого органу є прийняти декларацію, і лише у випадку недотримання вимог, визначених 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу, виноситься рішення про прийняття декларації.
В ході розгляду справи відповідачем не було надано зрозумілих пояснень з приводу того, у зв'язку із чим кореспонденція доставлена підприємством «Укрпошта» не була прийнята контролюючим органом, та яке відношення до прийняття кореспонденції має начальник відділу адміністрування НДС ОСОБА_3 Не було надано до суду і доказів невідповідності поданої звітності вимогам п.48.3 і 48.4 статті 48 цього ПК України.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача в прийнятті податкових декларацій з ПДВ за період липень - серпень 2014 року та звіту за формою № 1ДФ за 2 квартал 2014 року є протиправною і суперечить нормам ст.ст.48,49 Податкового кодексу України.
Суд також вважає, що необхідним заходом для належного захисту прав платника податків є зазначення дати, з якої податкова декларація вважається поданою платником до органу державної податкової служби, і враховуючи наявний спір, зобов'язати відповідача прийняти таку декларацію датою її фактичного отримання.
Відповідно до пунктів 8, 9 розділу 1 Порядку № 765, супроводження єдиного технологічного процесу автоматизованої обробки інформації щодо обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску здійснюється територіальними органами Міндоходів відповідно до функціональних повноважень. Використання в інформаційній системі спеціального кодування всіх операцій з обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску забезпечує на робочих місцях посадових осіб територіальних органів Міндоходів автоматизоване ведення інтегрованої картки платника та підтримання в актуальному стані інформаційної системи, яка дає змогу формувати звітність, довідкову інформацію тощо.
За даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо (п. 11 розділу 1 Порядку № 765).
Дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів (п. 5 розділу IV Порядку № 765).
Відповідно до ст. ст. 54 - 60 Податкового кодексу України, формування та визначення сум податкового боргу та направлення податкових повідомлень - рішень та податкових вимог на адресу платника податку здійснюється на підставі відповідних баз даних, які відображені в інтегрованих картках платника податку.
Таким чином, наведені положення законодавства дають підставу для висновку про наявність у платника податків матеріально - правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток платника податків та електронних баз податкової звітності правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету та задекларовані платником податків показники.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що орган державної податкової служби протиправно відмовив позивачеві у прийнятті його податкових декларацій з ПДВ за липень - серпень 2014 р. та звіту за формою № 1ДФ, тобто не у спосіб, що визначений нормами Конституції та законів України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЗЗА» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, скасування рішення - задовольнити частково.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева