Справа № 2а-9317/10/1370
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року № 2а-9317/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - Сеньківа А.І.

представника відповідача - Кельбас Р.А.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сфера Сім" до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера Сім» звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання неправомірним та скасування податкових повідомленнь-рішеннь від 03.08.2010 №/2/20382 та /2/20383.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що податковий орган за наслідком проведеної документальної позапланової виїзної перевірки Товариства щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТзОВ ?Грант Емсистем? та ТзОВ ?Гранд Алско? за період з 01.04.2007 по 31.03.2009 необгрунтовано прийшов до висновку про заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 69 596,25 грн. та заниження податку на додану вартість (далі-ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету на суму 63 400 грн., що відображено в Акті перевірки. Вважає оспорювані податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки позивач сформував валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість на підставі укладених договорів про надання рекламних послуг № 08/3 від 03.01.2008 та №7/07-2 від 02.07.2007. Реальність виконання вказаних договорів та реальність надання рекламних послуг засвідчується належними документами, актами виконання робіт і податковими накладними. Банківські документи засвідчують факт повної оплати за рекламні послуги.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові. Просив суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства. Посилається безпідставність включення позивачем до складу валових витрат задекларованих витрат в сумі 278385, 00 грн. та до складу податкового кредиту - податку на додану вартість в сумі 63400, 00 грн., сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням у ТОВ «Грант Емсистем» та ТОВ «Гранд Алско» рекламних послуг. Відповідач вважає, що позивач не має права на валові витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Грант Емсистем» та ТОВ «Гранд Алско», оскільки останні не були спрямовані на настання реальних правових наслідків та документально не підтверджуються. Реальність господарських операцій з придбання позивачем послуг поставлена відповідачем під сумнів з огляду на те, що засновник та директор ТОВ «Гранд Алско» - ОСОБА_4, засновники (ОСОБА_4, ОСОБА_5.) та директор (ОСОБА_4.) ТОВ «Гранд Емсистем» не мають стосунку до створення та ведення фінансово-господарської діяльності підприємств, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 03.11.2008 про визнання винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. №334 із змінами та доповненнями (далі-Закон №334), Законом ?Про податок на додану вартість? №168 з наступними змінами (далі-Закон №168), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальність "Сфера Сім" зареєстроване виконавчим комітетом Львівської міської ради 26.11.1997 року за №А 00377063, у період що перевірявся був платником по податку на прибуток, податку на додану вартість - Свідоцтво про державну реєстрацію від 26.11.1997 року №0003448.

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Сфера Сім» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТзОВ «Грант Емсистем» та ТзОВ «Гранд Алско» за період з 01.04.2007 по 31.03.2009, про що складено акт від 03.12.2009 №3015/23-2/25235141 в якому зазначено, що Товариством в порушення п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9. п.5.3 ст.5 Закону №334 занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 69 596,25 грн. та в порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону №168 занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на суму 63 400,00 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ та за наслідком процедури адміністративного оскарження ДПІ прийняло оспорювані податкові повідомлення-рішення від 03.08.2010р. №/2/20382 якими Товариству визначено суму податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 104 394,38 грн., в тому числі основний платіж в розмірі 69 596,25 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 34 798,13 грн. та від 03.08.2010р. №/2/20383, яким Товариству визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 95100,00 грн., в тому числі основний платіж в розмірі 63400,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 31700,00 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011 постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.08.2010 № /2/20382 та від 03.08.2010 № /2/20383.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2015 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи постанови судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу до суду першої інстанції для нового розгляду, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26.01.2015 зазначив, що при вирішенні справи слід встановлювати конкретні господарські операції, за якими позивачем сформовано валові витрати та податковий кредит, вартість придбаних послуг, оцінювати всі надані первинні документи в їх сукупності, з'ясувати, які документи, складання яких обумовлено договором: докладна програма з реклами товарів, зразки рекламоносіїв, що підлягають тиражуванню (проспекти, каталоги, флаєри, комерційні пропозиції), складені та дослідити їх, з'ясовувати мету придбання рекламних послуг, пов'язаність їх з товарами, що постачаються (надаються) позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Сфера сім» (Замовник) укладено договір про надання рекламних послуг від 03.01.08р. №08/3 з ТзОВ «Гранд Алско» (Виконавець). Предметом цього договору є виконання робіт з реклами товарів Замовника.

На підтвердження фактичного надання послуг по цьому договору ТзОВ «Сфера сім» надано первинні документи, які засвідчують факти господарських операцій з придбання позивачем послуг в ТзОВ «Гранд Алско», а саме: акти виконаних робіт №08/3-003 від 06.02.2008, №08/3-002 від 25.01.2008, №08/3-001 від 22.01.2008.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Гранд Алско» підтверджують надані позивачем платіжні доручення від 25.01.08 №135, від 28.01.08 №149, від 07.02.08 №234 про перерахування на користь ТзОВ «Град Алско» коштів в розмірі 82 542,50 грн. У зв'язку з наданням рекламних послуг ТзОВ «Гранд Алско» виписало податкові накладні №083003 від 06.02.2008, №083002 від 25.01.2008, №083001 від 22.01.2008 на загальну суму 82 542,50 грн., в тому числі ПДВ 13 700,00 грн.

Актом перевірки не зафіксовано недоліків у вказаних документах.

Судом встановлено, що ТзОВ «Сфера сім» (Рекламодавець) укладено договір про рекламу продукції від 02.07.07 №7/07-2 з ТзОВ «Грант Емсистем» (Рекламіст), предметом якого було надання рекламних послуг.

На підтвердження фактичного надання послуг по цьому договору ТзОВ «Сфера сім» надано первинні документи, які засвідчують факти господарських операцій з придбання позивачем послуг в ТзОВ «Грант Емсистем», а саме: акти виконаних робіт №707-69 від 28.09.2007, №707-49 від 24.09.2007, №707-49 від 19.09.2007, №707-39 від 12.09.2007, №707-29 від 07.09.2007, №707-19 від 03.09.2007, №707-38 від 22.08.2007, №707-28 від 10.08.2007, №707-18 від 01.08.2007, №707-16 від 16.07.2007.

Реальність господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Грант Емсистем» підтверджується платіжними дорученнями від 27.07.07 №1517, від 03.08.07 №1569, від 14.08.07 №1641, від 30.08.07 №1735, від 11.09.07 №1827, від 13.09.07 №1844, від 14.09.07 №1861, від 20.09.07 №1904, від 25.09.07 №1940, від 01.10.07р. №1981 про перерахування на користь ТзОВ «Грант Емсистем» в рахунок оплати за надані послуги коштів в розмірі 299 442,50 грн. У зв'язку з наданням рекламних послуг ТзОВ «Грант Емсистем» виписало податкові накладні №70769 від 28.09.2007, №70759 від 24.09.2007, №70749 від 19.09.2007, №70739 від 12.09.2007, №70729 від 07.09.2007, №70719 від 03.09.2007, №70738 від 22.08.2007, №70728 від 10.08.2007, №70718 від 01.08.2007, №70716 від 16.07.2007 на загальну суму 299 442,50 грн., в тому числі ПДВ 49 700 грн.

Як вбачається з акту перевірки та не спростовується сторонами суми податку на додану вартість та суми витрат, згідно зазначених податкових накладних, актів виконаних робіт, включено до податкового кредиту та валових витрат відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних та даних декларації з ПДВ за січень 2008 року в сумі 9 000,00 грн., лютий 2008 року в сумі 4 700,00 грн. та Декларації з податку на прибуток підприємства за I квартал 2008 року в сумі 68 842,50 грн. відповідно.

Допитаний в якості свідка генеральний директор ТзОВ «Сфера Сім» ОСОБА_7 дав показання з яких вбачається, що ТзОВ «Сфера Сім» діє з 1997 року у галузі забезпечення наукових лабораторій та хімічноємних виробництв, здійснює торгівлю реактивами та хімічною сировиною, лабораторним посудом та аксесуарами. Метою укладення цих рекламних договорів з ТОВ «Гранд Алско» та ТОВ «Грант Емсистем» служило бажання збільшити свою клієнтську базу позивача, а відповідно збільшити обсяги проданої позивачем продукції. ТзОВ «Грант Алско» та ТзОВ «Грант Емсистем» за вказаними договорами виконували роботи пов'язані з тиражуванням рекламної продукції та її розповсюдженням на ринку потенційних клієнтів позивача. Оскільки, рекламісти виконували тільки функцію з фізичного тиражування рекламної продукції та її розповсюдження, то ніякі додаткові програми рекламних акцій між сторонами не оформлялись та не підписувались. Зразки рекламної продукції, які підлягали тиражування розроблялись силами самого позивача та в електронній формі пересилались рекламістам. Документообіг між позивачем та ТзОВ «Гранд Алско» і ТзОВ «Грант Емсистем» відбувався через кур'єрську пошту, що є звичайною практикою для позивача.

В обґрунтування реальності господарських операцій позивачем представлено та долучено до справи в якості доказів зразки тієї рекламної продукції, яка тиражувалась та розповсюджувалась контрагентами позивача. Зразки цієї рекламної продукції долучено до матеріалів справи.

Судом досліджено зразки рекламоносіїв (візитки, календарі, брошури, проспекти, каталоги, комерційні пропозиції, буклети, конверти), які підтверджують факт товарності господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Метою придбання рекламних послуг було збільшення: обсягу збуту продукції, частки ринку, кількості нових клієнтів.

На підтвердження економічного позитивного ефекту, що отримувався позивачем під час експлуатації рекламованої продукції, представником ТзОВ "Сфера Сім" надано аналізи рахунків за 2006-2008 роки, а також податкові декларації з податку на додану вартість, подані у 2006-2008 роки до органів податкової служби.

Суд враховує також той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера Сім» засноване у 1997 році, в період, за який досліджувалося реальність господарських операцій, діяло вже 10 років у галузі забезпечення наукових лабораторій і хімічноємних виробництв та здійснювало торгівлю реактивами і хімічною сировиною, лабораторним посудом та аксесуарами.

Отже, результатом реклами було збільшення обсягів продажу та отримання додаткового прибутку в основному за рахунок поширення рекламної інформації.

Стосовно посилання відповідача на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 03.11.2008 постановлений щодо ОСОБА_6, як на такий, що містить преюдиційні обставини, що стосуються безтоварності господарських операцій з ТзОВ «Гранд Алско» і ТзОВ «Грант Емсистем», суд зазначає наступне.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва, яким визнано винуватим ОСОБА_6 не містить аналізу господарських операцій безпосередньо між позивачем та ТОВ «Гранд Алско» чи ТОВ «Грант Емсистем». Вироком не надано правової оцінки, господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Згідно ч.4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні, які набрали законної сили є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Вищий адміністративний суду України в листі від 14.11.2012 року за № 2379/12/13-12 зазначив, що норма частини четвертої статті 72 КАС України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого, виправданого), а не щодо інших осіб.

Суд враховує і позицію Вищого адміністративного суду України у цій справі зазначену в ухвалі від 26.01.2015 року, який зазначив, що за умови достовірного встановлення факту набрання вироком Шевченківського районного суду міста Києва законної сили слід з'ясувати, чи стосується цей вирок обставин щодо господарських операцій контрагентів з позивачем, чи свідчить він про те, що дії позивача узгоджувались з підприємствами-контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод.

З урахуванням цього суд приходить до висновку, що обставинами, які не підлягають доказуванню за вироком Шевченківського районного суду міста Києва є лише вчинення ОСОБА_6 діяння передбаченого ст. 205 КК України. А саме ним у співучасті з невстановленими слідством особами створено ряд юридичних осіб без наміру здійснювати підприємницьку діяльність. Разом з тим вироком суду не встановлені обставини, які стосуються здійснення чи нездійснення господарських операцій між ТОВ «Сфера Сім» та створеними за участі ОСОБА_6 підприємствами. Відтак, вирок Шевченківського районного суду міста Києва не містить преюдиційних фактів щодо товарності чи безтоварності господарських операцій між позивачем та контрагентами. А, тому саме суд адміністративної юрисдикції в рамках розгляду позову ТОВ «Сфера Сім» повинен встановлювати фактичність таких господарських операцій.

Оцінюючи докази в їх сукупності на предмет того чи відбувались реально господарські операції між позивачем з однієї сторони та ТзОВ «Грант Емсистем» і ТзОВ «Гранд Алско» з іншої сторони, суд приходить до висновку, що такі господарські операції носили реальний характер, фактично відбувались, а їх придбання було пов'язане з господарською діяльністю позивача.

Даючи правову оцінку установленим обставинам, при прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 тієї ж статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

На підставі норм п.п.7.2.1. п.7.2, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №168 для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту достатньо таких підстав, як здійснення операції з придбання товарів; наявність належним чином оформленої податкової накладної, виданої платником податку на додану вартість.

Згідно п. 5.2 ст. 5 Закону №334, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334 передбачено, що до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд відхиляє заперечення відповідача, які ґрунтуються на його твердженні про неможливість продажу послуг позивачу з причин з причин засудження ОСОБА_6 за ст. 205 КК України, оскільки допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу валових витрат та до складу податкового кредиту відповідних сплачених (нарахованих) витрат та податку на додану вартість, адже законами іншого не передбачено. Лише доведення податковим органом факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на отримання податкової вигоди. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Водночас відповідачем не представлено доказів, які б свідчили про дослідження в процесі перевірки господарських операцій саме між позивачем та ТзОВ «Гранд Алско» та ТзОВ «Грант Емсистем», як безпосередніми постачальниками. Відповідачем не представлено доказів, які свідчили б про фактичне нездійснення таких господарських операцій.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Враховуючи наведене, судом встановлено та знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, що між позивачем та зазначеними у акті перевірки контрагентами, виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами, всі податкові накладні отримані позивачем від контрагента, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення. При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова від 03.08.2010 №/2/20382 та №/2/20383.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сфера Сім" 3 (три) грн 40 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 08.04.2015