Справа № 826/12624/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про відмову в роз`ясненні судового рішення
02 квітня 2015 року м. Київ № 826/12624/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., за участю суддів: Літвінової А.В., Мазур А.С., секретаря судового засідання Корніюк А.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про роз`яснення судового рішення по справі

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство соціальної політики України, Кабінет Міністрів України

про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2014 р. колегією суддів під головуванням судді Шрамко Ю.Т. в адміністративній справі №826/12624/14 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області (Лист від 14.11.2013 р. №7056/04), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (Лист від 03.02.2014 р. №25/Г-5), Пенсійного фонду України (Лист від 01.07.2014 р.) щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботи на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 р. (1 рік і 7 днів);

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- судові витрати в сумі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п`ятдесят чотири коп.) присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2014 р. у даній справі залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 р. та згідно вимог ст. 254 КАС України набрала законної сили. 07.11.2014 Окружним адміністративним судом за заявою позивача видано виконавчий лист у даній справі.

20.03.2015 р. позивачем ОСОБА_1 до канцелярії суду подано заяву від 17.03.2015 р. про роз`яснення постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.11.2014 р. у цій справі з тих підстав, що позивачу є не зрозумілим зміст даного рішення, а зокрема, його мотивувальної частини, у наступних частинах:

- "Шляхом логічного аналізу зазначених вище норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідачів щодо зарахування ОСОБА_1 в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботи на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 p. (1 рік і 7 днів), зокрема, з урахуванням того, що позивач, будучи зарахованим фельдшером відповідної військової частини міг і повинен був виконувати обов`язки фельдшера військової частини, що на час існування спірних правовідносин визначалось як виконання обов`язків працівника сфери охорони здоров`я. Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду доказів обов`язковості утворення на території кожної військової частини, станом на час існування спірних правовідносин, відповідного закладу охорони здоров`я";

- "Водночас, суд наголошує на тому, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідачів зарахувати позивачу в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботу на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 р. (1 рік і 7 днів) та встановити йому спеціальний страховий стаж у сфері охорони здоров`я - 35 років 10 місяців і 6 днів, не підлягає задоволенню, оскільки є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства".

У зв"язку із закінченням терміну повноважень судді Шрамко Ю.Т., під головуванням якої винесено постанову у справі від 07.11.2014 р., згідно автоматичного розподілу справ між суддями справу №826/12624/14 розподілено на суддю Добрянську Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2015 р. призначено до розгляду в судовому засіданні заяву позивача про роз`яснення судового рішення у даній справі.

Представники сторін до судового засідання 02.04.2015 р. не прибули, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення суду.

Відтак, розглянувши заяву ОСОБА_1 , суд дійшов до висновку про відмову у роз`ясненні постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2014 р. по справі №826/12624/14, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 158 КАС України судовими рішеннями у адміністративному судочинстві є постанови та ухвали.

Рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Разом з тим, суд зауважує, що механізм, визначений ст. 170 КАС України, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Відтак, у заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру.

Отже, зі змісту ст. 170 КАС України, вбачається, що роз`ясненню підлягає незрозуміле рішення суду у разі, коли внаслідок неясності резолютивної частини рішення його не можливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання, що узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 19.12.2013 р. №К-15714/10 (реєстраційний номер в ЄДРСР 36359653).

Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги.

Резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Як вбачається з матеріалів даної справи, у резолютивній частині постанови від 07.11.2014 р., дійшовши висновку про часткове задоволення позову по суті розглянутих вимог позивача, суд першої інстанції чітко та зрозуміло визначив частину позовних вимог, що підлягає задоволенню, а саме - визнав протиправними рішення Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області (Лист від 14.11.2013 р. №7056/04), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (Лист від 03.02.2014 р. №25/Г-5), Пенсійного фонду України (Лист від 01.07.2014 р.) щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботи на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 р. (1 рік і 7 днів), зазначив також, в якій частині у задоволенні позову відмовлено, та здійснив розподіл судових витрат.

Тобто, ухвалюючи постанову по справі судом першої інстанції враховано вимоги щодо форми та змісту судового рішення, встановлені КАС України, а також вимоги законодавства про виконавче провадження, і викладено резолютивну частину чітко, ясно і в достатній мірі зрозуміло для визначення способу і порядку примусового виконання судового рішення.

При цьому, як встановлено судом, у заяві від 17.03.2015 р. позивач просить суд здійснити роз"яснення висновків суду, викладених у мотивувальній частині постанови від 07.11.2014 р. у справі №826/12624/14, що, як вже зазначалось судом, суперечить змісту ст. 170 КАС України, водночас зауважень щодо незрозумілості тексту резолютивної частини ОСОБА_1 у заяві від 17.03.2015 р. не зазначалось.

З огляду на вищезазначене у сукупності, а також зважаючи, що резолютивна частина рішення від 07.11.2014 р. є чітко викладеною та у повному обсязі зрозумілою, суд зауважує, що у разі незрозумілості позивачем мотивації судового рішення чи незгодою з такою мотивацією, позивач має право оскаржити це судове рішення за правилами, встановленими КАС України.

Між тим, варто відмітити, що із тексту мотивувальної частини постанови від 07.11.2014 р. у справі №826/12624/14, а зокрема, з абзацу "Шляхом логічного аналізу зазначених вище норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідачів щодо зарахування ОСОБА_1 в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботи на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 p. (1 рік і 7 днів), зокрема, з урахуванням того, що позивач, будучи зарахованим фельдшером відповідної військової частини міг і повинен був виконувати обов`язки фельдшера військової частини, що на час існування спірних правовідносин визначалось як виконання обов`язків працівника сфери охорони здоров`я. Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду доказів обов`язковості утворення на території кожної військової частини, станом на час існування спірних правовідносин, відповідного закладу охорони здоров`я", котрий є не зрозумілим позивачу, вбачається застосування судом при вирішення даної справи єдиного вірного законного способу захисту порушених прав позивача.

Разом з тим, враховуючи набрання постановою від 07.11.2014 р. у даній справі законної сили, в даному випадку цілком логічним та зрозумілим для відповідачів є висновок суду про необхідність зарахування ОСОБА_1 в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботи на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 p. (1 рік і 7 днів).

При цьому відмова суду у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідачів зарахувати позивачу в спеціальний страховий стаж, як працівнику сфери охорони здоров`я, його роботу на посаді фельдшера військової частини, в період з 23.03.1973 р. по 30.03.1974 р. (1 рік і 7 днів) та встановити йому спеціальний страховий стаж у сфері охорони здоров`я - 35 років 10 місяців і 6 днів, з міркувань неможливості втручання в дискреційні повноваження відповідачів не може свідчити про відсутність у останніх обов"язку з виконання вимог постанови суду від 07.11.2014 р. у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд вважає за доцільне звернути увагу позивача, що невиконання сторонами у справі, у тому числі Управлінням Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області, постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2014 р., що набрала законної сили та згідно ч. 1 ст. 255 КАС України є обов"язковою для виконання, може бути підставою для звернення за захистом порушених прав та інтересів в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 17.03.2015 р. про роз`яснення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2014 р. у справі №826/12624/14 за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство соціальної політики України, Кабінет Міністрів України про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: А.В. Літвінова

А.С. Мазур