Справа № 813/502/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року № 813/502/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Шозда Г.В.

з участю представників

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідачів - Барнич Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області та до Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області та до Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 29.12.2014 року за №2052/К «Про звільнення ОСОБА_3»; поновлення на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції; стягнення середньомісячного заробітку за час з 30.12.2014 року по день поновлення.

Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що Реєстраційною службою Головного управління юстиції у Львівській області було порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності. Також, позивач вважає, що при обранні дисциплінарного стягнення не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяння ним шкоди. Крім того, вважає, що на виконання ухвали про забезпечення позову, як і вимагалось у ній, реєстраційною службою не було вчинено жодних дій.

Представник позивача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Відповідач, Реєстраційна служби Головного управління юстиції у Львівській області, в запереченні на позовну заяву вважає, що звільнення відбулось у повній відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку із систематичним невиконанням службових обов'язків позивачем.

Представник згаданого відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Наказом Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області від 29.12.2014 року за №2052/К звільнено ОСОБА_3, начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції із займаної посади 29.12.2014 року за порушення статті 10 Закону України «Про державну службу», а також систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Як вбачається зі змісту згаданого наказу підставою для звільнення були подання начальника реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за №04-12/2026 від 14.11.2014 року, подання начальника відділу державної реєстрації прав реєстраційної служби Головного управління юстиції від 29.12.2014 року та довідка по результатах перевірки стану роботи з документами у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 05.11.2014 року вх.№33164/0/1-14/02.2.

У поданні начальника реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції за №04-12/2026 від 14.11.2014 року йдеться про те, що на адресу відділу 03.02.2014 року надійшла на виконання ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 31.01.2014 року у справі за №462/487/14-ц, яка була передана до виконання лише 07.02.2014 року, чим було порушень п.187 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року за №1242, в редакції чинній на час вчинення проступків.

На підставі довідки про результати перевірки стану роботи з документами у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 05.11.2014 року вх.№33164/0/1-14/02.2 начальником відділу державної реєстрації прав реєстраційної служби Головного управління юстиції 29.12.2014 року прийнято подання, в якому зазначено про порушення позивачем пунктів 4, 235, 252, 293 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Позивача було звільнено відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

У відповідності до наведеної норми трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як вбачається зі змісту спірного наказу волевиявлення керівника Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області ґрунтувалось на поданні за №04-12/2026 від 14.11.2014 року та поданні від 29.12.2014 року, при цьому жодних посилань у згаданому наказі, у поданнях і довідці від 05.11.2014 року вх.№33164/0/1-14/02.2, які б вказували на застосування до позивача заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, не має.

У відповідності до положень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Враховуючи те, що у спірному наказі та згаданих поданнях така обставина як застосування дисциплінарного стягнення до позивача у жовтні 2014 року не зазначена, однак, є кваліфікуючою для звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд не може вважати цю обставину такою, з якою власник пов'язував звільнення.

При цьому, такі висновки суду ґрунтуються на зазначеній позиції Верховного Суду України, ухвалі Верховного Суду України від 30.09.2009 року за №6-25317св07, яка долучена до матеріалів справи, та того, що суд не вправі надавати оцінку тим обставинами, які не були покладені в основу спірного наказу відповідача про звільнення. В іншому випадку, суд втручатиметься у внутрішню діяльність роботодавця надаючи оцінку тим обставинам, з якими останній не пов'язував своє рішення, що є порушенням конституційного принципу розподілу влади, передбаченого ст.6 Конституції України.

Суд також не може залишити поза увагою і ту обставину, що у поданні за №04-12/2026 від 14.11.2014 року йдеться про порушення, які відбулось у лютому 2014 року - за десять місяців до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Крім того, порушення, які зазначені у поданні від 29.12.2014 року, були виявлені за результатами перевірки стану роботи з документами у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби про що складено довідку від 23.10.2014 року - більше як за два місяці до звільнення.

При цьому, судом враховано період тимчасової непрацездатності позивача з третього по двадцять дев'яте листопада 2014 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи листком непрацездатності Серії АГЛ №372725, та з першого по двадцяте грудня 2014 року (підтверджується листком непрацездатності Серії АГЛ №942775).

У відповідності до положень ч.1 ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за проступок, зазначений у поданні за №04-12/2026 від 14.11.2014 року, до позивача було застосовано стягнення за межами шестимісячного строку з дня його вчинення (ч.2 ст.148 КЗпП України).

В свою чергу, за проступок вказаний у поданні від 29.12.2014 року, який був виявлений 23.10.2014 року, та за виключенням періоду тимчасової непрацездатності позивача з 03.11.-29.11.2014 року та з 01.12.-20.12.2014 року, місячний строк порушено не було (ч.1 ст.148 КЗпП України).

Заслуговує на увагу також і те, що наказ від 17.10.2014 року за №67 «Про проведення цільової перевірки», на підставі якого було проведено перевірку 23.10.2014 року, результати якої лягли в основу подання від 29.12.2014 року та стали підставою для звільнення, був виданий на виконання Рішення засідання колегії Головного управління юстиції у Львівській області №4 від 24.07.2014 року «Про підсумки роботи Головного, районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції Львівської області за І-ше півріччя 2014 рік».

При цьому, у самому рішенні №4 не йдеться про проведення будь-якої перевірки та відсутні посилання на обставини, які б вказували про необхідність проведення такої Львівським міським управлінням юстиції, а тому перевірка стану роботи з документами у відділі реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, за наслідками якої складено довідку від 23.10.2014 року не може вважатись законною, оскільки призначена безпідставно. Як наслідок, не може бути допустимим доказом в підтвердження вчинення проступків інформація зафіксована у довідці від 23.10.2014 року, в силу положень ст.70 КАС України.

Крім того, Реєстраційною службою Головного управління юстиції у Львівській області не було подано жодних доказів, які б вказували на дослідження під час звільнення ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставин, за яких вчинено проступок, що є порушенням ч.3 ст.149 КЗпП України.

При цьому, на особливу увагу заслуговує і те, що у згаданих поданнях запропоновано застосувати заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а не звільнення.

А тому, не зрозумілим та необґрунтованим є рішення роботодавця про обрання найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення поряд з іншими, які передбачені Кодексом законів про працю України та ч.2 ст.14 Закону України «Про державну службу».

Зазначені обставини вказують на те, що звільнення позивача відбулося не у відповідності до приписів наведених норм, а тому не може вважатись законним.

У відповідності до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При визначенні дати поновлення, судом враховано положення абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, у зв'язку з чим позивача належить поновити з 30.12.2014 року, оскільки день звільнення вважається днем перебування на службі.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно довідки відповідача від 10.03.2015 року за №185 становить 83 грн. 85 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути грошове забезпечення за вимушений прогул, судом враховано період з 30.12.2014 року по 06.04.2015 року та лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13. Така кількість днів становить 67.

З врахуванням викладеного, сума, які підлягає стягненню, дорівнює 5617 грн. 95 коп., за виключенням податків та обов'язкових платежів,а середньомісячна заробітна плата, згідно довідки за №156 від 02.03.2015 року, становить 1884 грн. 03 коп., теж за виключенням податків та обов'язкових платежів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення.

Також, у відповідності до положень пунктів 2 і 3 ст.256 КАС України, постанову в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді звернути до негайного виконання.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зі сторін спору не належить стягувати.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 163, 167, 258 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області від 29.12.2014 року за №2052/К.

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції з 30.12.2014 року.

4. Стягнути з Головного управління юстиції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Шашкевича, 1, на користь ОСОБА_3, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 5617 грн. 95 коп. (п'ять тисяч шістсот сімнадцять гривень дев'яносто п'ять копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків і зборів.

5. Постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1884 грн. 03 коп. (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири гривні три копійки), за виключенням податків і зборів, та поновлення на посаді ОСОБА_3 звернути до негайного виконання.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

7. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 квітня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк