Справа № 2а/0370/2533/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015р. Справа № 9104/178005/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Хобор Р.Б.,

судді Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

участю представників:

апелянта (відповідача у справі): не з'явився

позивача у справі: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (правонаступник - Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області), м.Ківерці Волинської області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2012р. у справі №2а/0370/2533/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Луцьк

до Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (правонаступник - Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області), м.Ківерці Волинської області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2012р. позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 13.04.2012р., № від 28.04.2012р., № від 13.04.2012р.

На обґрунтування позовних вимог позивач: ОСОБА_2 посилався на те, що висновки податкового органу мотивовано нікчемністю договорів поставки м'ясопродуктів, укладених між позивачем та ТзОВ "Медео-Захід" у 2010-2011рр., однак, як зазначено позивачем, податковий орган позбавлений права визнавати правочини нікчемними. Крім цього, не можуть бути взяті до уваги посилання податкового органу в акті перевірки на порушення позивачем Наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України №488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" та Правил перевезень, затверджених Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997р.

В свою чергу, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків, внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідачем не надано доказів для встановлення мети підприємств, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не подано доказів на підтвердження висновків, викладених в акті перевірки, натомість, позивачем надано первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні відповідають змісту укладених позивачем правочинів, відтак, в повній мірі підтверджують обґрунтованість формування позивачем податкового кредиту за наслідками досліджуваних господарських операцій.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, апелянт (відповідач у справі): Ківерцівська міжрайонна державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги полягають в обґрунтуванні правомірності висновків акту перевірки, зокрема, апелянт стверджує, що директор підприємства-контрагента ТзОВ "Медео-Захід" Стасюк А.А. в період з 23.01.2011р. по 30.06.2011р. перебував під вартою у СІЗО, тому не міг підписувати первинні документи (хоч надані до перевірки накладні за його підписом).

Також, позаплановою виїзною документальною перевіркою Луцької ОДПІ ТзОВ "Медео-Захід" було встановлено відсутність умов, засобів, взагалі будь-яких первинних документів на підприємстві та зроблено висновок про надання підприємством податкової вигоди шляхом штучного формування податкового кредиту. До перевірки ТзОВ "Медео-Захід" не було надано ряд документів (доказів оплати позивачем отриманих товарів від ТзОВ "Медео-Захід", товаро-транспортних накладних про перевезення цього товару.

З аналізу видаткових і податкових накладних вбачається невідповідність придбаних позивачем товарів та реалізованих покупцям (купівля: меблів, паливно-мастильних матеріалів, цукру, а продаж: томатної пасти, овочів, запасних частин, пиломатеріалів, м'ясопродуктів).

Від позивача у справі: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він обґрунтовує правильність рішення суду першої інстанції, стверджує, що за наявності у платника податку податкових накладних, не обов'язкова наявність факту оплати товару для формування податкового кредиту, доводи про недійсність господарських операцій позивача з ТзОВ "Медео-Захід" спростовуються первинними документами, долученими до матеріалів справи.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 13.03.2015р. з'явився представник позивача у справі: ОСОБА_1, яка проти доводів апеляційної скарги заперечила, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2012р. у справі №2а/0370/2533/12 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається, що в період з 27.02.2012р. по 19.03.2012р. працівниками Ківерцівської МДПІ Волинській області проведено документальну планову перевірку дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2011р., про що складено акт перевірки від 26.03.2012р. №263/652. Перевіркою встановлено ряд порушень, зокрема: позивачем завищено податковий кредит за січень 2011р. в сумі 27735,00грн., за травень 2011р. - 85325,00грн., за грудень 2011р. - 4973,00грн., на загальну суму 118033,00грн., чим порушено вимоги пункту 14.1.181 статті 14, пункту 201.10 статті 201, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України; за січень 2010р. в сумі 49855,00грн., за лютий 2010р. - 46544,00грн., за березень 2010р. - 40492,00грн., за липень 2010р. - 53586,00грн., за серпень 2010р. - 89047,00грн., за вересень 2010р. - 120660,00грн., на загальну суму 400181,00грн., чим порушено вимоги підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

За наслідками перевірки відповідачем було складено податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2012р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 619503,50грн., в тому числі 518214,00грн. за основним платежем та 101289,50грн. за штрафними фінансовими санкціями.

Позивачем дане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в частині збільшення суми грошового зобов'язання за наслідками господарський операцій з ТзОВ "Медео-Захід", а саме: за основним платежем - 513241,00грн. та 100046,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки від 26.03.2012р. №263/652, висновки відповідача щодо неправомірності включення до податкового періоду витрат позивача від вказаних господарських операцій базуються на тому, що проведеними Луцькою ОДПІ перевірками встановлено, що у ТзОВ "Медео-Захід" відсутні необхідні умови для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів і транспортних засобів, відсутня фінансово-господарська діяльність; перевірками встановлено проведення транзитних операцій, що спрямовано на здійснення операцій з надання податкової вигоди з метою штучного формування податкового кредиту; платник податку мав намір лише одержати податкову вигоду виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів підприємницької діяльності. Таким чином, фінансово-господарська діяльність ТзОВ "Медео-Захід" здійснювалась поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про ненабуття належним чином цивільної право-, дієздатності ТзОВ "Медео-Захід", фінансово-господарські взаємовідносини між ТзОВ "Медео-Захід" та контрагентами є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами.

Також у вказаному акті зазначено, що в ході перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця ТзОВ "Медео-Захід" до позивача, в зв'язку із відсутністю документів, що засвідчують транспортування та зберігання товарів та документів, що підтверджують факт оплати за придбані товари.

На підставі зазначеного відповідач прийшов до висновку про те, що правочини між позивачем та ТзОВ "Медео-Захід" є нікчемними та не створюють юридичних наслідків.

При прийнятті рішення по суті спору, суд першої інстанції керувався наступними нормами матеріального права:

Відповідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж норми визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями(іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні за своєю суттю положення містяться у Податковому кодексі України, яким було врегульовані спірні правовідносини після 01.01.2011р. Відповідно до приписів пункту 198.3 статті 198 Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями Закону України "Про податок на додану вартість" (підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону) та приписами Податкового кодексу України (пункт 198.2 статті 198 Кодексу) визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит є одна з подій, що відбулась раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

З врахуванням вищенаведених норм матеріального права а також фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне:

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду від 02.06.2011р. №742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України", будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно із вимогами ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вказаних вимог не виконав, формально підійшов до дослідження фактичних обставин справи, що в кінцевому результаті привело до безпідставного скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та неправильного вирішення справи.

Зокрема, суд першої інстанції підставно зазначив, що за наявності у платника податку податкових накладних, для формування податкового кредиту не обов'язковою є наявність факту оплати товару.

Дійсно, несплата податку продавцем, як і неоплата поставленої продукції з яких би то не було причин,- не впливає на податковий кредит покупця товару, однак, лише за умови, що господарські операції між контрагентами були реальними.

Відносно господарських операції позивача з ТзОВ "Медео-Захід": позивачем долучено до матеріалів справи отриманні від ТзОВ "Медео-Захід" видаткові накладні №РН-00081679 від 29.01.2010р., №РН-0000039 від 26.02.2010р., №РН-0000074 від 31.03.2010р., №РН-0140702 від 14.07.2010р., №РН-050801 від 05.08.2010р., №РН-0240903 від 24.09.2010 р., №РН-0200101 від 20.01.2011р., №РН-0310513 від 31.05.2011р., №РН-0310512 від 31.05.2010р. та податкові накладні №14 від 29.01.2010р., №42 від 26.02.2010р., №77 від 31.03.2010р., №140702 від 14.07.2010р., №50801 від 05.08.2010р., №240903 від 24.09.2010р., №200101 від 20.01.2011р., №66 від 31.05.2011р., №67 від 31.05.2011р. на загальну суму 3079441,01грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 513240,17грн.

На всіх вказаних цих документах зазначено, що вони підписані директором підприємства Стасюком А.А.

Представниками відповідача на підтвердження того, що останній не міг підписати видаткові накладні №РН-0310513 від 31.05.2011р., №РН-0310512 від 31.05.2010р. та податкові накладні №66 від 31.05.2011р., №67 від 31.05.2011р., в судовому засіданні надано суду копію листа заступника начальника Управління податкової міліції Державної податкової служби у Волинській області від 06.03.2012р. №847/7/07/1303, відповідно до якого директор ТзОВ "Медео-Захід" Стасюк А.А. в період з 23.01.2011р. по 30.06.2011р. перебував під вартою в СІЗО м.Рівне.

Суд першої інстанції на обґрунтування допустимості вищевказаних податкових та видаткових накладних послався на долучену до матеріалів справи нотаріально-завірену довіреність від ТзОВ "Медео-Захід" на представництво підприємства ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що дана довіреність не спростовує висновків податкового органу, відображених в акті перевірки, оскільки підпис на всіх документах розшифровано як Стасюк А.А. і відсутні будь-які посилання на довіреність та на ім'я ОСОБА_5

Крім цього, не спростованими позивачем залишились доводи податкового органу в акті перевірки про те, що виходячи з аналізу наданих до перевірки податкових та видаткових накладних ТзОВ "Медео-Захід" встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів, зокрема: при придбанні в значних обсягах меблів в асортименті, паливно-мастильних матеріалів, цукру, реалізація відбувається, згідно із накладними, томатної пасти, овочів, запасних частин, пиломатеріалів, м'ясопродуктів.

Крім цього, в акті перевірки податковий орган посилається на те, що Луцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ "Медео-Захід" з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту за період: січень, лютий, березень, липень, вересень 2010р. та січень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2011р. (акт перевірки від 14.03.2012р.) та за серпень, листопад, грудень 2010р., березень, липень 2011р. (акт перевірки від 20.01.2012р.). Проведеними перевірками було встановлено, що у ТзОВ "Медео-Захід" відсутні необхідні умови для забезпечення результатів відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів і транспортних засобів. Також було встановлено проведення транзитних операцій, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди з метою штучного формування податкового кредиту.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст.9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 13.04.2012р., № від 28.04.2012р., № від 13.04.2012р., та вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, в той час як позовні вимоги, задоволені оскаржуваною постановою суду першої інстанції, не підлягають задоволенню у зв'язку з безпідставністю.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті не відповідають фактичним обставинам справи, судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, і оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови і вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (правонаступник - Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області) на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2012р. у справі №2а/0370/2533/12 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (правонаступник - Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задоволити.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2012р. у справі №2а/0370/2533/12, - скасувати.

3. Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Р.Б. Хобор

Суддя Я.С. Попко