Справа № 826/3491/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2015 року 09:15 № 826/3491/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві
до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві
про визнання дій протиправними, скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, в якій, з урахування уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії відповідача, що полягали у винесені оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08.12.2014 у рамках виконавчого провадження №37748301;

- скасувати постанову відповідача від 08.12.2014 про повернення виконавчого провадження стягувачеві, що прийнята у рамках виконавчого провадження №37748301.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без наявності підстав для її прийняття, визначених законодавством. Посилався на те, що державний виконавець помилково дійшов висновку, що стягнення за виконавчим документом має здійснюватись податковими органами, відповідно до статті 95 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказав на те, що в даному випадку застосовуються норми пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України, згідно яких стягнення з фізичної особи за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання 31.03.2015 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог відповідач суду не повідомив.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2011 №2а-6871/11/2670 адміністративний позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості у сумі 29 998,40 грн. за рахунок активів платника податків - задоволено повністю. Постановлено стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 23 031,31 грн. та на користь державного бюджету суму податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 967,09 грн.

Після набрання законної сили вказаною постановою Окружний адміністративний суд міста Києва видав позивачу виконавчий лист від 18.10.2011 №2а-6871/11/2670.

Позивач звернувся з даним виконавчим листом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві.

08.12.2014 старший головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Назаровець А.Т. видав постанову від 08.12.2014 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №37748301.

Не погоджуючись з постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08.12.2014 ВП №37748301 та діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08.12.2014 ВП №37748301 видно, що державний виконавець дійшов висновку про наявність підстав для повернення виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2011 №2а-6871/11/2670 на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що на його думку, законодавством передбачено окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу без участі органів виконавчої служби.

Суд дійшов висновку про помилковість вказаних тверджень відповідача, з огляду на наступне.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків визначений главою 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Посилаюсь на вказані норм, державний виконавець дійшов висновку про те, що стягнення коштів з платників податків здійснюється контролюючим органом самостійно без направлення виконавчого документа до органів виконавчої служби.

Водночас, відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено особливий порядок стягнення податкового боргу платників податків - фізичних осіб у порівнянні з порядком погашення податкового боргу юридичних осіб.

З урахуванням викладеного норми статей 95-99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України.

Зі змісту виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2011 №2а-6871/11/2670 видно, що стягненню суми податкового боргу з платника податку-фізичної особи підлягає на підставі судового рішення.

Тобто, у даному випадку стягнення податкового боргу має здійснюватись у відповідності до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження, а не податковими органами.

Аналогічна правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 04.05.2012 №1198/12/12-12.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08.12.2014 ВП №37748301, з огляду на що, вона підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, які полягали у винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08.12.2014 ВП №37748301.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві повернення виконавчого документа стягувачеві від 08.12.2014 ВП №37748301.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський