Справа № 819/802/14-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р. Справа № 876/5656/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.,

за участю секретаря Корнієнко О. А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Цвігун І. М.

представника відповідача Сущенко І. М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року по справі № 819/802/14-a за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління Держземагентства у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2014 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління Держземагентства у Тернопільській області, яким, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ Держземагентства України від 19 березня 2014 року № 83-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1», поновити його на посаді начальника відділу Держземагентства у Бучацькому районі Тернопільської області та стягнути з ГУ Держземагентства у Тернопільській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що 19 березня 2014 року наказом Держземагентства України № 83-кт/а його звільнено з займаної посади на підставі пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Згідно з оскаржуваним наказом підставою для звільнення позивача з посади стала постанова апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року. Разом з тим, даним судовим рішенням справу про адміністративне правопорушення в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) (порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів) закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьої статті 38 КУпАП. Позивач вважає, що оскільки провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрито і він не був підданий адміністративному стягненню, то до адміністративної відповідальності його не було притягнуто і, відповідно, він не підлягав звільненню на підставі пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу». При цьому позивач посилається на положення частини третьої статті 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», яка визначає особливості звільнення з роботи осіб, які вчинили корупційні правопорушення. Крім того зазначає, що 28 лютого 2014 року повідомляв безпосереднє керівництво ГУ Держземагентства у Тернопільській області у письмовій формі про наявність конфлікту інтересів.

Також позивач вказує на неправомірність зазначення в оскаржуваному наказі як підстави для звільнення, крім судового рішення, доповідних записок юридичного департаменту Держземагентства України і управління запобігання та протидії корупції Держземагентства України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

З таким рішенням суду не погодився позивач. Подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області провадження в адміністративній справі закрито, а на позивача не було накладено адміністративне стягнення, а відтак не підлягав звільненню з посади на підставі пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Позивач та його представник в судовому засіданні надали пояснення, просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні надали пояснення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 30 травня 2013 року відповідно до наказу голови Держземагентства України від 30 травня 2013 року № 1253-кт/а позивач призначений на посаду начальника відділу Держземагентства у Бучацькому районі Тернопільської області в порядку переведення з Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області. При цьому позивача попереджено під розписку про встановлені Законами України «Про державну службу» та «Про засади запобігання і протидії корупції» обмеження, пов'язані з прийняттям на державну службу та її проходженням, в тому числі про зобов'язання уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та повідомляти невідкладно безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів

Наказом Держземагентства України від 19 березня 2014 року № 83-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1» позивача звільнено з посади начальника відділу Держземагентства у Бучацькому районі Тернопільської області відповідно до пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу». Як підстава для звільнення в наказі зазначені постанова апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року, доповідні записки юридичного департаменту Держземагентства України і управління запобігання та протидії корупції Держземагентства України.

Так, постановою апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 скасовано постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2013 року, адміністративну справу в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 172-4 КУпАП (порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності) закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення, адміністративну справу в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 172-7 КУпАП (порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів) закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьої статті 38 КУпАП (а. с. 44-46). При цьому, судовим рішенням встановлено наявність в діях позивача складу корупційного правопорушення, передбаченого статтею 172-7 КУпАП, а саме: доведено обставини виникнення конфлікту інтересів (наявність родинних стосунків у землевпорядній організації ПП «Геоцентр»), встановлено факт не повідомлення керівництва про виникнення такого конфлікту та доведена вина правопорушника.

Згідно з пунктом 2 статті 30 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону.

Статтею 16 Закону України «Про державну службу» передбачено, що на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Державні службовці не можуть брати участь у страйках та вчиняти інші дії, що перешкоджають нормальному функціонуванню державного органу. Інші обмеження, пов'язані з проходженням державної служби окремими категоріями державних службовців, встановлюються виключно законом.

Відповідно до статті 16-1 цього Закону у разі виникнення конфлікту інтересів під час виконання службових повноважень державний службовець зобов'язаний негайно доповісти про це своєму безпосередньому керівникові. Безпосередній керівник державного службовця зобов'язаний вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, шляхом доручення виконання відповідного службового завдання іншому державному службовцю, особистого виконання службового завдання чи в інший спосіб, передбачений законодавством.

Щодо посилання позивача на факт закриття рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року справи про притягнення до адміністративної відповідальності, як на обставину, яка виключає його звільнення за пунктом 2 статті 30 Закону України «Про державну службу», то таке не ґрунтується на нормах законів.

Так, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз'яснити, що звільнення на підставі пункту 2 статті 30 цього Закону не передбачає наявності рішення суду в адміністративній чи кримінальній справі, яким особа визнається винним за корупційне правопорушення. Такими є передумови для звільнення за пунктом 7 цієї статті - притягнення державного службовця до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Для звільнення на підставі пункту 2 статті 30 Закону України «Про державну службу» передумовою є недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону, в тому числі вимог щодо попереднього повідомлення про можливий конфлікт інтересів.

Щодо заперечень апелянта, про можливу відсутність конфлікту інтересів, то таке є беззмістовним, оскільки факт такого конфлікту встановлено рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року, та, відповідно до статті 72 КАС України, не потребує доказування

Щодо тверджень апелянта, що ним повідомлено про конфлікт інтересів заявою від 28 лютого 2014 року, то така заява була написана уже після прийняття рішення Апеляційним судом Тернопільської області.

Проаналізувавши зазначені правові норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачами надано достатньо доказів законності прийняття оскарженого рішення, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 травня 2014 року по справі № 819/802/14-a - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.

Повний текст ухвали складено 27 березня 2015 року