Справа № 823/2921/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2921/14 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.

суддів: Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.

при секретарі судового засідання Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Черкаській області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Черкаській області (далі - відповідач) в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 16.01.2014 року № ЧК/:03:001/00001839 про надання дозволу на розроблення документації із проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,7692 га в оренду для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 19.02.2014 року № ЧК/:03:001/00002155 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_3.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 року у відкритті провадження у вказаній адміністративній справі відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст.196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою заявлених вимог ОСОБА_2 стало прийняття відповідачем оскаржуваних рішень за наявності діючого наказу про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Тому, на думку позивача, порушені його права на завершення процедури відведення та отримання права оренди земельної ділянки.

Відмовляючи у відкритті провадження у вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору знаходиться поза межами адміністративно-процесуального судочинства, оскільки фактично направлений на припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_3, оскаржувані рішення стосуються безпосередньо прав, обов'язків та інтересів не позивача, а саме ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У відповідності із правовою позицією Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.02.2015 року в справі №21-34а15, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

У вказаній справі, колегією Верховного Суду України, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм Земельного Кодексу, зазначено, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17.02.2015 року в справі № 21-551а14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Керуючись, ст.ст. 41, 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.