Справа № 826/19600/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області про зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області про зобов'язання Міністерства соціальної політики України скасувати та відкликати з місць застосування роз'яснення № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року; скасування рішення комісії з питань встановлення громадянам статусу інвалідів війни, членам сім'ї загиблого, померлого ветерана війни, жертв нацистських переслідувань та ветеранів праці при Управлінні соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області в частині відмови у встановлені позивачу статусу інваліда (протокол № 8 від 09 жовтня 2014 року); зобов'язання комісії з питань встановлення громадянам статусу інвалідів війни, членам сім'ї загиблого, померлого ветерана війни, жертв нацистських переслідувань та ветеранів праці при Управлінні соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області встановити позивачу статус інваліда війни; зобов'язання Управління соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області, керуючись п.п. 7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень та нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12 травня 1994 року, та наданими позивачем документами, видати ОСОБА_3 посвідчення інваліда війни.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про зобов'язання Міністерства соціальної політики України скасувати та відкликати з місць застосування роз'яснення № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року, відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, та з урахуванням можливості вирішення справи на основі наявних у ній доказів, колегія суддів вирішила справу розглянути у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог відмовлено з огляду на те, що роз'яснення Міністерства соціальної політики України № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року не є рішенням у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, тому зазначені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в адміністративній справі та розглядатись у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального

кодексу України (справа громадянки ОСОБА_4 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) від 25 листопада 1997 року, частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) у справі № 1-10/2004 від 01 грудня 2004 року, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Справою адміністративної юрисдикції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Згідно з п. 3 вказаної Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України про зобов'язання скасувати та відкликати з місць застосування роз'яснення № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних правовідносин.

У свою чергу, висновки, викладені відповідачем у роз'ясненні № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки містять лише правову позицію відповідача з питань встановлення статусу інваліда війни та не створюють правових наслідків для позивача.

Тому висновки, викладені у роз'ясненні № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року, є лише відображенням фактичних дій посадових осіб відповідача та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків та відносин владного підпорядкування, що є необхідною ознакою публічно-правових відносин.

Таким чином, оскаржуване роз'яснення не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 107 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Міністерства соціальної політики України про зобов'язання скасувати та відкликати з місць застосування роз'яснення № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про зобов'язання Міністерства соціальної політики України скасувати та відкликати з місць застосування роз'яснення № 325/06/186-14 від 26 вересня 2014 року.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 199, 200, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.