Справа № 820/236/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 р.Справа № 820/236/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Радзівіло Л.В.,

представника відповідача Куропятник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р. по справі № 820/236/15

за позовом Приватного підприємства "Охоронне агентство "ІНЕКС"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «Охоронне агентство «Інекс» (далі за текстом - ПП «ОА «Інекс», позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі за текстом - ДПІ у Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому просив суд скасувати винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення від 24.12.2014 року № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 42947,5 грн. (за основним платежем - 34358,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8589,5 грн.) та № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 82581,5 грн. (за основним платежем - 66065,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16516,25 грн.).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 24.12.2014 року № , № .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: п.п. 138.1.1, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9, п. 139.1 ст. 139, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДПІ у Московському районі м. Харкова зазначає, що ПП «ОА «Інекс» неправомірно сформовано витрати та податковий кредит з податку на додану вартість по господарським відносинам з ТОВ «Ріком», ТОВ «Еккоплюс», ТОВ «Сеолан», та обґрунтовує це відсутністю реальності здійснення господарських операцій з вказаними постачальниками.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Московському районі м. Харкова проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин із ТОВ «Ріком» за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, ТОВ «Екоплюс» за період з 01.11.2013 року по 30.11.2013 року, ТОВ «Сеолан» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року та подальшої участі отриманих ТМЦ (робіт, послуг) у фінансово-господарській діяльності підприємства.

За результатами перевірки складено акт № 4265/20-34-22-01-05/33291994 від 11.12.2014 року, яким зафіксовано порушення п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 34358,0 грн. та п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у загальній сумі 66065,0 грн.

На підставі вказаних висновків Акту перевірки ДПІ у Московському районі м. Харкова 24.12.2014 року винесені податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 42947,5 грн. (за основним платежем - 34358,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8589,5 грн.) та № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 82581,5 грн. (за основним платежем - 66065,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16516,25 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості висновків податкового органу про відсутність реальності здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Ріком», ТОВ «Еккоплюс» та ТОВ «Сеолан», з огляду на наявність всіх первинних документів, які свідчать про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по вказаним операціям.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегією суддів встановлено, що між ПП «ОА «Інекс» (замовник) та ТОВ «Ріком» (виконавець) укладено договір № 060913 від 06.09.2013 року про надання інформаційно-консультаційних послуг з вивчення ринку попиту та пропозицій ринку охоронних послуг на території України.

Реальність виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 22.10.2013 року № 2216, від 23.10.2013 року № 2314, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2216 та № 2314, рахунками-фактур від 22.10.2013 року № 2216, від 23.10.2013 року № 2314, звітом про надання інформаційно-консультаційних послуг, платіжними дорученнями № 982 від 05.11.2013 року, № 998 від 11.11.2013 року.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ «Ріком» (виконавець) укладено договір надання рекламних послуг № 260913 від 26.09.2013 року, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок з розміщення рекламних та рекламно-інформаційних матеріалів замовника на території, в об'ємі та на умовах, передбачених цим договором та додатком до договору.

Реальність виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковою накладною від 31.10.2013 року № 3124, актом № 3124 здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунком-фактурою № 3124 від 31.10.2014 року, платіжним дорученням № 999 від 11.11.2013 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що між ПП «ОА «Інекс» (замовник) та ТОВ «Сеолан» (виконавець) укладено договір № 050314 від 05.03.2014 року про надання послуг по перевірці та контролю за виконанням обов'язків співробітниками замовника.

Реальність виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 15.08.2014 року № 1509 та від 31.08.2014 року № 3102, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1509 та № 3102, рахунками-фактурами від 15.08.2014 року № 1509 та від 31.08.2014 року № 3102, платіжними дорученнями № 1424 від 10.09.2014 року, № 1439 від 12.09.2014 року.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ «Сеолан» (виконавець) укладено договір № 180314 від 18.03.2014 року про надання послуг з фізичної підготовки особового складу.

Реальність виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 13.08.2014 року № 1311 та від 29.08.2014 року № 2929, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1311 та № 2929, рахунками-фактурами від 13.08.2014 року № 1311 та від 29.08.2014 року, платіжними дорученнями № 1414 від 05.09.2014 року, № 1418 від 08.09.2014 року.

З ТОВ «Еккоплюс» (виконавець) позивачем (замовник) укладено договір № 221013 від 22.10.2013 року про надання послуг з розробки концепції безпеки об'єкта, який буде охоронятись замовником, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, 11.

Реальність виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними від 25.11.2013 року № 2519 та від 26.11.2013 року № 2610, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2519 та № 2610, рахунком-фактурою від 25.11.2013 року № 2519, платіжними дорученнями № 1037 від 09.12.2013 року, № 1041 від 11.12.2013 року.

Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи первинні документи містять всі обов'язкові реквізити передбачені положеннями ст.ст. 201, 138 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є діяльність приватних охоронних служб, що обумовило необхідність придбання вищевказаних послуг та, в подальшому, призвело до збільшення обсягу здійснення господарських операцій і, відповідно, отримання прибутку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності та необґрунтованості нарахування грошових зобов'язань позивачу, оскільки здійснення господарських операцій з ТОВ «Ріком», ТОВ «Еккоплюс» та ТОВ «Сеолан» документально підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відсутність реальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Ріком», ТОВ «Еккоплюс» та ТОВ «Сеолан», підтверджується актами, які були складені іншими контролюючими органами, з огляду на наступне.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а тому за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податків. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Згідно зі ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факт порушення ПП «ОА «Інекс» вимог податкового законодавства та правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 24.12.2014 року № , № .

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів підтверджує, що при її прийнятті суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р. по справі № 820/236/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 06.04.2015 р.