Справа № 826/20770/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної реєстраційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної реєстраційної служби України до Державної виконавчої служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапекс 1», про визнання незаконним та скасування подання від 05.12.2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати подання від 05.12.2014 року про притягнення винних осіб Державної реєстраційної служби України до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду на підставі якого 23.10.2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист №826/11682/14 (ВП №45349719).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року у справі №826/11682/14, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рапекс - 1» задоволено, зокрема, зобов'язано Державну реєстраційну службу України зареєструвати право власності на будівлю АТБ (лабораторія), літ - А-ІІ, загальною площею 2 528,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, за суб'єктом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Рапекс1».

23 жовтня 2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист №826/11682/14р. про зобов'язання Державної реєстраційної служби України зареєструвати право власності на будівлю АТБ (лабораторія), літ - А-ІІ, загальною площею 2 528,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, за суб'єктом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Рапекс1» (а.с. 46).

06.11.2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №45349719 з виконання виконавчого листа №826/11682 від 23.10.2014 року; стягувач - ТОВ «Рапекс1», божник Державна реєстраційна служба України; боржнику запропоновано самостійно виконати рішення суду в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 47); постанова отримана 11.11.2014 року.

14.11.2014 року державним виконавцем у зв'язку із відсутністю інформації щодо виконання боржником рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист №826/11682/14р. Державній реєстраційній службі направлено вимогу №526/6, в якій вимагалося в строк до 20.11.2014 року виконати в повному обсязі рішення суду та надати документи, або належним чином завірені копії документів, що підтверджують повне та фактичне виконання рішення суду; позивачу роз'яснено, що у разі невиконання або часткового виконання вказаного рішення суду надати пояснення відповідальної особи про причини його не виконання.

24.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, накладено на боржника штраф у розмірі 680,00 грн.

24.11.2014 року державним виконавцем у зв'язку із невиконанням без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, Державній реєстраційній службі повторно направлено вимогу №526/6, в якій вимагалося в строк до 01.12.2014 року виконати в повному обсязі рішення суду та надати документи, або належним чином завірені копії документів, що підтверджують повне та фактичне виконання рішення суду; позивачу роз'яснено, що у разі невиконання або часткового виконання вказаного рішення суду надати пояснення відповідальної особи про причини його не виконання.

04.12.2014 року державним виконавцем винесені постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 65,28 грн; про накладення штрафу у подвійному розмірі у сумі 1360,00 грн; про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн.

05.12.2014 року державним виконавцем складено акт про те, що станом на 05.12.2014 року рішення суду на підставі якого 23.10.2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва було видано виконавчий лист №826/11682/14р, вважається не виконаним боржником.

Також, 05.12.2014 року державним виконавцем на адресу Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві та Прокуратурі м. Києва направлено подання (повідомленням) №14-0-34-6482/2-526/6 про притягнення винних службових осіб Державної реєстраційної служби України до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду.

Вважаючи незаконним подання та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не вчинено дій щодо виконання судового рішення на підставі якого видано виконавчий лист, тому подання (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно положень статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 5 зазначеного Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Положеннями статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною першою статті 27 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно частини п'ятої статті 12 Закону сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Статтею 89 Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем вжито всіх передбачених законом заходів з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2014 року на підставі якої видано виконавчий лист №826/11682/14р, а саме направлені двічі вимоги про виконання виконавчого документу та накладено двічі штраф за невиконання виконавчого документу, проте такі заходи не мали наслідком виконання судового рішення, тому при винесення оскарженого подання відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не підлягають прийняттю до уваги посилання позивача на те, що він не має технічної можливості виконати судове рішення, оскільки в такому разі, якщо рішення є незрозумілим позивач мав право відповідно до статті 170 КАС України звернутися до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, або за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, відповідно до статті 263 КАС України мав право звернутися з заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення

Проте, такі дії позивачем вчинені не були, тому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на лист від 08.12.2014 року, який направлений ним на виконання вимоги від 24.11.2014 року №526/6.

Крім того, в зазначеному листі позивач просив ініціювати звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення, в той час як він не позбавлений такого права.

Щодо твердження позивача, що відповідачем передчасно винесено оскаржене подання, оскільки він отримав вимогу та постанову про накладення штрафу від 04.12.2014 після закінчення строку на подачу пояснень щодо причин невиконання судового документу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини другої та третьої статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, обов'язок виконати постанову, що набрала законної сили виникає з моменту набрання такою постановою законної сили, а не з моменту вчинення або не вчинення певних дій державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2014 у справі №826/11682/14, на підставі якої видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження, набрала законної сили 30.09.2014, тому саме з 30.09.2014 року у позивача (боржника) виник обов'язок щодо виконання такої постанови.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не вчинено дій щодо виконання судового рішення на підставі якого видано виконавчий документ, тому його твердження, що відповідачем передчасно винесено оскаржуване подання на думку колегії суддів є необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної реєстраційної служби України залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 08.04.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.