Справа № 817/4036/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Борискін С.А.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"08" квітня 2015 р. Справа № 817/4036/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представників позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" лютого 2015 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся з позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Рівненській області, Головного управління державної казначейської служби України по Рівненській області, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області заборгованість з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 14859,00 грн., мотивуючи тим, що заявлена та підтверджена сума бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 14859 грн., в тому числі за червень 2014 року - 3152 грн.; за серпень 2014 року - 5019 грн.; за вересень 2014 року - 6688 грн., відповідачем безпідставно не погашена.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 2.02.2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто на користь позивача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області заборгованість з відшкодування податку на додану вартість у сумі 14859 (чотирнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) грн.

Присуджено на користь позивача Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 із Державного бюджету судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70коп.

Не погоджуючись з даною постановою Здолбунівська ОДПІ звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити .

Представники позивача апеляційну скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_4 зареєстрований як підприємець та перебуває на обліку як платник податків в Здолбунівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Рівненській області (а.с.8-9).

Позивачем до Здолбунівської ОДПІ податкові декларації з ПДВ за червень 2014 року, якою визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 3152,00 грн.; за серпень 2014 року, якою визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 5019,00 грн.; за вересень 2014 року, якою визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 6688,00 грн.(а.с.33-49).

Відповідачем згідно із вимогами п.п.200.10, 200.11 ст.200 ПК України в період з 29 серпня по 04 вересня 2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування СГ ОСОБА_4 бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок майбутніх платежів за травень 2014 року та на розрахунковий рахунок за червень 2014 року, яке виникло в результаті декларування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту р.19, залишку від'ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду р.24 за період з грудня 2013 року по червень 2014 року. В результаті вказаної перевірки Відповідачем складено акт від 11 вересня 2014 року №1033/17-07-17/НОМЕР_1 (а.с.10-21).

В період з 06 листопада по 12 листопада 2014 року Відповідачем знову проведено документальну перевірку, в результаті якої складено акт від 19.11.2014 року за №1398/17-07/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування СГ ОСОБА_4 р.н.НОМЕР_1 бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень 2014 року, що відображено в декларації за серпень 2014р. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за вересень 2014 року, що відображено в декларації за вересень 2014р. та залишку від'ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду р.24» (а.с.22-31). Згідно з висновками актів перевірок податковим органом не встановлено порушень щодо правильності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за червень, серпень та вересень 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області заборгованість з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 14859,00 грн.

Оцінюючи таку позицію суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з : придбання або виготовлення товарів ( утому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуги; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України ( у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договором оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку та оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Згідно п.200.11 ст.200 ПК України, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним термін проведення камеральної перевірки.

Пунктом 200.12 ст.200 цього ж Кодексу закріплено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За приписами п.200.13 ст.200 ПК України, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом 5 операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Згідно з п.200.17 ст.200 Податкового кодексу України, джерелом сплати бюджетного відшкодування ( в тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати чи обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України в Україні передбачено, що застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Зміст ст.25 Бюджетного кодексу України свідчить, що Державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються гроші Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Відповідно до пп. 4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 02.07.1997р. №209/72 ( у редакції наказу ДПА України та ДК України від 21.05.2001р. №200/86) відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Згідно з п.п.6.1 вказаного Порядку суми, не відшкодовані платнику податку протягом термінів, визначених законом, вважаються бюджетною заборгованістю. У разі невідшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ право платника порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому вимога про стягнення зазначених коштів (відшкодування заборгованості) є належним способом захисту цього права.

Доводи відповідача стосовно того, що правомірність декларування та підтвердження бюджетного відшкодування можливе після проведення додаткового аналізу відповідності сум доходів та витрат декларації про доходи, що подається за підсумками діяльності року показникам звітності з ПДВ є безпідставними, так як ст.200 ПК України чітко визнано порядок проведення бюджетного відшкодування ПДВ, а також наявність обставин та підстав, які можуть перешкоджати бюджетному відшкодуванню з ПДВ.

Законодавець не ставить в залежність відшкодування ПДВ з поданням декларації про доходи та витрати, що подається за підсумками діяльності року.

Крім цього п.200.21 ст. 200 ПК України встановлено, що у разі невідповідності за висновком контролюючого органу платника податку визначеним Кодексом критеріям та відсутності в такого платника права на автоматичне бюджетне відшкодування податку контролюючий орган зобов'язаний протягом 17 календарних днів після граничного терміну подачі звітності повідомити платника податку про відповідне рішення та надати детальні пояснення і розрахунки за критеріями, значення яких не дотримано. Якщо контролюючий орган у встановлений термін не надіслав платнику податку зазначеного повідомлення, вважається, що такий платник відповідає критеріям для одержання права на автоматичне бюджетне відшкодування податку. Такого рішення позивачу контролюючим органом не направлялося, що і не заперечувалося відповідачем.

Не заслуговують на увагу пояснення представника відповідача і стосовно того, що перепоною для відшкодування податку є застереження Головного управління ДФС у Рівненській області, куди Здолбунівською ОДПІ передавалися в електронному вигляді інформацію щодо можливих обсягів відшкодування грошовими коштами ФОП ОСОБА_4

Так, приписами ст.200 Податкового кодексу України не встановлено та не визначено, що при бюджетному відшкодуванні сум ПДВ, на контролюючі органи покладаються обов'язки інформування Головних управлінь та отримання у них дозволу щодо проведення відшкодування. Вказана стаття Податкового кодексу України регламентує чіткий порядок щодо проведення бюджетного відшкодування ПДВ та не оговорюється будь-якими додатковими умовами.

Безпідставними є посилання відповідача також на п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, згідно з якою має бути підтвердження використання придбаних ТМЦ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, оскільки вказана стаття чітко встановлює, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами по справі докази, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову судом винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" квітня 2015 року

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3,4- відповідачу/відповідачам:

Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Приходька,1а,м. Здолбунів,Рівненська область,35705 Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області вул.С.Петлюри,13,м.Рівне,33028

5,6 - представникам позивача

- ОСОБА_6, АДРЕСА_2

- ОСОБА_7, АДРЕСА_3, - ,