Справа № 821/4423/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/4423/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" до Головного управління Міністерства доходів і зборів у Херсонській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 28.08.2014 року № та №. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку підприємства, складено акт, на підставі якого прийняті спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що вони прийняті з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про їх скасування.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року відмовлено Публічному акціонерному товариству "Херсонський суднобудівний завод" в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод" є юридичною особою, суб'єктом підприємницької діяльності у сфері будування суден і плавучих конструкцій з 25.12.2003, перебуває на обліку в ДПІ у м. Херсоні як платник податку на додану вартість.

Спірні відносини виникли між сторонами внаслідок прийняття Головним управлінням Міністерства доходів і зборів у Херсонській області відносно ПАТ "ХСЗ" податкових повідомлень - рішень від 28.08.14:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами господарювання на 144353,58 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 72176,79 грн.,

- № про збільшення суми грошового зобов'язання щодо мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання на 34369,90 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 17184,95 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом розгляду у даній справі.

Підставою прийняття спірних рішень слугували висновки акту від 11.08.2014 № 0011/4/21-22-22-06-26/ про проведення документальної планової виїзної перевірки стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи ПАТ "ХСЗ" за період з 01.01.2013 по 31.12.2013. Зокрема, в даному акті зазначено про встановлене порушення ПАТ "ХСЗ" ч. 1 ст. 151, ч. 1 ст. 160, ч. 12 ст. 286 Митного кодексу України та п. 36.1 ст. 36, п. 206.12, п. 206.16 ст. 206 ПК України що призвело до заниження податкових зобов'язань всього на суму 178723,48 грн., в т.ч. ввізне мито - 34369,90 грн., ПДВ - 144353,58 грн.

З акту перевірки від 11.08.2014 вбачається, що відповідно до контракту від 28.01.2011 № 720-241, укладеного ПАТ "ХСЗ" - виконавець в особі Генерального директора Федіна В.В. з замовником - компанією "CONCORD SHIPBUILDING CORPORATION" (Jasmine Court, 35A Regent Street, Belize City, P.O.Dox 1777, Belize) в особі представника Цалко В.В., виконавець прийняв до виконання замовлення на ремонт з переобладнанням нафтаналивного судна типу нафторудовоз (Нефтерудовоз 49М), прапор - Російська Федерація, ІМО № 8726143, регістраційний номер 830612. Ціна контракту по ремонту судна - 2 671 632 дол. США. Термін виконання ремонту - 365 днів від дати приймання судна в ремонт.

Додатковою угодою № 6 від 06.07.2012 передбачено постачання обладнання для здійснення ремонту судна. Відповідно до МД від 20.07.14 № /2012/002502 Херсонською митницею за митною декларацією типу "ІМ 51", оформлено товару: "Два комплекти парових котлів YSB-12 1007/1008, номінальним тиском 1.200 кг/год (6 bar) заводські номери 12-1007 та 12-7008 з навісним обладнанням та аксесуарами: сталеві димохідні труби Ду 375 - 4 шт.; насосне обладнання для подачі води - 2 шт; паровий розподільний колектор - 2 шт; пластикова цистерна форсунок Riello RL 100 TL-Diesel-2 шт; запобіжний клапан - 4 шт; індикатор рівня води - 4 шт; рівнемір - 4 шт; датчик тиску - 6 шт; паровий клапан DN40 - 4 шт; паровий клапан DN25-2шт; манометри-4 шт; паровий клапан DN50-2шт; паровий клапан DN20-2шт; іскрогасник-2шт. Фірма - виробник: Yukseltur Bosler Indastry, торгівельна марка Yukseltur, країна виробництва - TR, Туреччина. Мета ввезення - для ремонту морського судна нафтоналивного судна типу нафторудовоз "Нефтерудовоз 49 М". Місць 20. Упакаваний в 20 ящиках". Відправником даного товару є: фірма " Yukseltur San. ve Tic/ Koll Sti." (Organize San.Bol. Mavi Cad.2.Sok.NO:4 Bursa, Turkey.)

На підставі заяви ПАТ "ХСЗ" від 19.07.2012 № 932 та письмового зобов'язання про виконання операцій з переробки товарів відповідно до вимог законодавства України, а також заявлення у відповідному митному режимі товарної продукції, супутніх продуктів переробки та залишків переробки, Херсонською митницею було надано дозвіл на поміщення товарів у митний режим переробки на митній території України на строк до 12.07.2013.

В акті перевірки зазначено, що заяви від ПАТ "ХСЗ" щодо продовження строків переробки продукції до митного органу не надходило, пояснення підприємства не надавались.

Відповідно за митною декларацією ПАТ "ХСЗ" від 20.07.2012 № /2012/002502 "ІМ 51" нараховано митних платежів з умовним повним звільненням від оподаткування всього на суму 178723,48 грн., в т.ч. ввізне мито - 34369,90 грн., ПДВ - 144353,58 грн. В акті зазначено, що ПАТ "ХСЗ" за даною декларацією продукцію у вказані терміни у дозволі на переробку на митній території України не було перероблено та не вивезено за межі України. 24.12.2013 Херсонська митниця здійснила митне оформлення митної декларації типу "ЕК 11" № /2012/002502, поданої ПАТ "ХСЗ" з наступним описом: морський танкер "Gloster-1" (попередня назва "Нефтерудовоз 49М"), довжина-113.5 м., ширина-13м, висота борту-5,8 м. Побудоване 2013 року Kherson Shipyard в м. Херсон, UA. IMO № 9640463. Валова кількість 2980 брутто-реєстрових тонн. Прапор Островів Кука". Фактурна вартість 12000000 дол. США. МД від 20.07.2012 № /2012/002502 відображена в графі 40 митної декларації типу "ЕК 11" від 24.12.2013 № /2012/002502.

Таким чином, перевіркою встановлено, що ПАТ "ХСЗ" в порушення вимог податкового та митного законодавства під час виконання договору по ремонту судна "Нефтерудовоз 49М", при закупівлі в Туреччині обладнання для даного ремонту, не продовжило строків на переробку продукції на митній території України, не перероблено та не вивезено товар, та як наслідок не сплачено самостійно 178723,48 грн., в т.ч. ввізне мито - 34369,90 грн., ПДВ - 144353,58 грн. Позивач вважає, що ним не було допущено зазначених порушень, продукція була використана лише для виконання певних робіт з ремонту судна, на території України товар не залишався, а став власністю "CONCORD SHIPBUILDING CORPORATION".

ПАТ "ХСЗ" оскаржував в адміністративному порядку спірні податкові повідомлення-рішення, зокрема у своїй скарзі зазначив про те, що підприємство не мало можливості по завершенню 365 днів оформити товари, поміщені в митний режим переробки на митній території, в інший митний режим у зв'язку із неврегульованістю такої ситуації на законодавчому рівні. Рішенням Державної фіскальної служби України від 23.10.2014 № 5506/6/99-99-10-01-06-15 скаргу ПАТ "ХСЗ" залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення Головного управління Міністерства доходів і зборів у Херсонській області від 28.08.14 № , № без змін.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду відсутність порушень Митного кодексу України під час виконання контракту від 28.01.2011 № 720-241 з компанією "CONCORD SHIPBUILDING CORPORATION" по ремонту судна Нефтерудовоз 49М, контролюючим органом правомірно винесені податкові повідомлення-рішення від 28.08.14 № , № .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу. Під час визначення митної вартості носіїв інформації, які імпортуються, що містять програмне забезпечення для обладнання з обробки даних, ураховується лише вартість носія інформації за умови виділення з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості програмного забезпечення та/або вартості носія. Відомості щодо вартості програмного забезпечення та/або вартості носія повинні базуватися на документально підтверджених даних.

Згідно до ст. 52 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв'язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно до ст. 57 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно до ст. 74 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; 2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; 3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно до ст. 147 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поміщення товарів у митний режим переробки на митній території здійснюється з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами. Заходи гарантування додержання митного режиму переробки на митній території застосовуються до товарів, визначених Кабінетом Міністрів України відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті.

Згідно до ч. 1 ст. 149 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поміщення товарів у митний режим переробки на митній території допускається з письмового дозволу органу доходів і зборів за заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строк переробки товарів на митній території України встановлюється органом доходів і зборів у кожному випадку під час видачі дозволу підприємству, виходячи з тривалості процесу переробки товарів та розпорядження продуктами їх переробки. Зазначений строк обчислюється, починаючи з дня завершення митного оформлення органом доходів і зборів іноземних товарів для переробки. За заявою підприємства, якому видано дозвіл на переробку товарів, з причин, підтверджених документально, строк переробки товарів на митній території України продовжується зазначеним органом, але загальний строк переробки не може перевищувати 365 днів.

Згідно ст. 85 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реекспорт - це митний режим, відповідно до якого товари, що були раніше ввезені на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивозяться за межі митної території України без сплати вивізного мита та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Під час реекспорту продуктів переробки вони підлягають декларуванню органам доходів і зборів з поданням переліку українських товарів, витрачених під час здійснення операцій з переробки іноземних товарів, із зазначенням їх кількості та вартості (ч. 1 ст. 154 МК України). Митний режим переробки на митній території завершується шляхом реекспорту продуктів переробки чи поміщення їх в інший митний режим, а також у випадках, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 160 МК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 86 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митний режим реекспорту може бути застосований до товарів, які при ввезенні на митну територію України мали статус іноземних та були поміщені у митний режим переробки на митній території та вивозяться за межі митної території України у тому самому стані, в якому вони були ввезені на митну територію України, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування та зберігання, або у вигляді продуктів їх переробки.

Згідно до ст. 257 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.

Відповідно до ч. 12 ст. 286 МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом при дотриманні вимог та обмежень, встановлених главою 23 цього Кодексу.

Згідно п. 206.12 ст. 206 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до операцій із ввезення товарів на митну територію України в митному режимі переробки на митній території застосовується умовне повне звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 23 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Згідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно до п.п. в) п. 185.1 ст. 185 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: ввезення товарів на митну територію України.

Відповідно до п. 187.8 ст. 187 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов'язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу. Датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Згідно до п. 190.1 ст. 190 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за офіційним курсом валюти України до цієї іноземної валюти, встановленим Національним банком України, що діє на день подання митної декларації для митного оформлення. У разі якщо митна декларація не подавалась, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за офіційним курсом валюти України до цієї іноземної валюти, встановленим Національним банком України, що діяв на день визначення податкових зобов'язань.

Висновками акту перевірки було встановлено, що ПАТ "ХСЗ" після переробки обладнання за митною декларацією від 20.07.2012 № /2012/002502, обладнання за меж митної території України в установлені строки реекспортовано не було, для завершення митного режиму переробки на митній території або поміщення товару в інший митний режим підприємство до митниці не зверталось. Даних обставин позивач не заперечував.

Таким чином, митний режим переробки на митній території не може перевищувати 1 року з дня завершення митного оформлення іноземних товарів завезених для такої переробки, після спливу якого (терміну) особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна помістити в інший митний режим такі іноземні товари або сплатити митні платежі та податки від спати яких її (особу) було звільнено. Законодавство України прямо та безпосередньо регламентує, що у разі порушення річного строку митного режиму переробки на митній території і не поміщення іноземного товару в інший митний режим особа повинна сплатити податки та митні платежі від сплати яких її було звільнено. Отже, будь-якого неоднозначного трактування прав чи обов'язків суб'єктів спірних правовідносин діюче законодавство не містить. Тобто, податкові органи не можуть на свій розсуд звільняти суб'єктів підприємницької діяльності від сплати вищенаведених податків та митних платежів у разі недотримання ними умов переробки іноземних товарів на митній території України.

Окрім того, з норм діючого законодавства не вбачається, що небажання або відсутність можливостей поміщення товару в інший митний режим чи продовження режиму переробки іноземних товарів на митній території є підставами для звільнення суб'єктів підприємницької діяльності від вищенаведених платежів.

З урахуванням того, що позивач порушив умови глави 23 Митного кодексу України, які встановлені для переробки іноземних товарів на митній території, а саме: здійснював таку переробку більш ніж рік, після закінчення річного строку не сплатив самостійно податки та митні платежі, від яких його було умовно звільнено, висновки податкового органу про обов'язок їх сплати позивачем є правильними.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" є необґрунтованими, безпідставними у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик