Справа № 813/718/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року м.Львів № 813/718/15

15 год. 06 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Лешик І.П. ;

відповідача: представники ОСОБА_2, ОСОБА_3;

третя особа: ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4) про зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянином ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 проведено будівництво господарської будівлі з відхиленням від проекту забудови земельної ділянки, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради №90 від 16.03.1989 року, затвердженого головним архітектором Жидачівського району 28.03.1989 року згідно проекту земельної ділянки розміри господарської будівлі в плані зазначені 5,5 м х 9,0 м, а фактичні розміри господарської будівлі становлять 6,1 м х 24,8 м. Відстань між господарськими будівлями гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 становить від 5,0 м до 6,8 м, чим порушено п.1.8, п.2.2, п.2.6 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

Позивач вказує, що органом державного архітектурно-будівельного контролю складено акт проведення перевірки №14/2-ф від 20.02.2014 року, протокол про адміністративне правопорушення №14/2 від 20.02.2014 року та винесено припис №14/2-ф від 20.02.2014 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано відповідача привести об'єкт будівництва господарської будівлі у відповідність до проекту забудови земельної ділянки.

Позивачем за наслідками позапланової перевірки 24.09.2014 року встановлено, що припис №14/2-ф від 20.02.2014 року виданого гр. ОСОБА_5 не виконано, чим порушено п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.14 абз.3 постанови Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року.

Відтак, орган державного будівельного контролю реалізував своє право на звернення до суду відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки позивачем вчинені всі можливі передбачені законодавством України заходи реагування і притягнення винної особи до відповідальності за правопорушення, вчинені у сфері містобудівної діяльності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у редакції, викладеній у позовній заяві, яка надійшла на адресу суду 12.02.2015 року, просив позов задовольнити повністю і зобов'язати ОСОБА_5 за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва господарської будівлі на АДРЕСА_1.

Представники відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечили повністю. Заперечення відповідача, обґрунтовані тим, що 21.05.2014 року Постановою Жидачівського районного суду Львівської області було скасовано постанову від 06.03.2014 року №14/34-ф/у, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Крім цього вказують, що за невиконання припису від 20.02.2014 року відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували про вжиття заходів реагування до ОСОБА_5 Також зазначили, що органом державного будівельного контролю не надано до матеріалів справи доказів істотних порушень будівельних норм і правил, а саме недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, які суперечать суспільним інтересам та порушують права третіх осіб.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечення підтримали, зазначили, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, просила позовні вимоги задовольнити. Пояснила, що господарська споруда гр. ОСОБА_5 знаходиться у безпосередній близькості до її земельної ділянки, стічні води з якої потрапляють на будинок і спричиняють його руйнування. Також долучила копію фотофіксації такого межування та листи Вільховецької сільської ради, які підтверджують, на її думку, порушення відповідачем будівельних норм і правил.

Суд заслухав пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за результатами позапланової перевірки 20.02.2014 року головними державними інспекторами ІДАБК у Львівській області було складено акт №14/2-ф перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_5

Зі змісту вказаного Акта вбачається, що за результатами перевірки встановлено, що громадянином ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 проведено будівництво господарської будівлі з відхиленням від проекту забудови земельної ділянки, виданого на підставі рішення Жидачівської районної ради №90 від 16.03.1989 року, затвердженого головним архітектором Жидачівського району 28.03.1989 року згідно проекту земельної ділянки розміри господарської будівлі в плані зазначені 5,5 м х 9,0 м, а фактичні розміри господарської будівлі становлять 6,1 м х 24,8 м. Відстань між господарськими будівлями гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 становить від 5,0 м до 6,8 м, чим порушено п.1.8, п.2.2, п.2.6 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

Також у вказаному акті зазначено, що 22.11.2012 року було складено припис №14/2-ф, яким зобов'язано гр. ОСОБА_5 вжити заходів щодо виконання вимог припису по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництва господарської будівлі у відповідності до вимог ст. 39 або п.9 ч.1 Розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Станом на день проведення перевірки об'єкт будівництва в експлуатацію не прийнятий, документи на право власності на дану будівлю відсутні.

За результатами проведеної перевірки, позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення №14/2-ф від 20.02.2014 року; припис №14/2-ф від 20.02.2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано відповідача привести об'єкт будівництва господарської будівлі у відповідність до проекту забудови земельної ділянки.

06 березня 2014 року позивачем винесено постанову №14/34-ф/у про накладення на відповідача штрафу у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

24.09.2014 року у відповідності до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивачем проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №14/2-ф від 20.02.2014 року, за результатами якої встановлено, що вказаний припис не виконаний, об'єкт з будівництва господарської будівлі не приведений у відповідність до проекту забудови земельної ділянки, що свідчить про порушення відповідачем п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» п.14 абз.3 постанови Кабінету Міністрів України №553 від 23.05.2011 року.

У зв'язку невиконанням припису, яким зобов'язано відповідача привести об'єкт будівництва господарської будівлі у відповідність до проекту забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1, позивач заявив цей позов.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, наявність однієї із умов, визначених у ст. 376 ЦК України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова Пленуму №6) роз'яснив, що самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» №687-XIV (далі Закон №687-XIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 року (далі - Закон №3038-VI).

Виготовлення та затвердження проектної документації врегульовано ст. ст. 7, 9, 27 Закону №687-XIV та ст. 31 Закону №3038-VI.

Тоді як під проектом слід розуміти, залежно від категорії об'єкта будівництва, відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 Закону № 3038-VI.

Відповідно до статті 27 Закону № 3038-VI забудова присадибних, дачних, садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, проектування такої забудови здійснюється за бажанням замовника без отримання містобудівельних умов та обмежень.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_5 на земельній ділянці (згідно державного акту (а.с.93) на АДРЕСА_1 проведено будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі на підставі проекту забудови земельної ділянки, розміри господарської будівлі в якому зазначені 5,5 м х 9,0 м (а.с.41), виданого згідно рішення Жидачівської районної ради №90 від 16.03.1989 року (а.с.40), затвердженого головним архітектором Жидачівського району 28.03.1989 року (а.с.42), також до матеріалів справи долучено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок (а.с.45-48).

Вимогами ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» передбачено, що забудову присадибних та приквартирних (в подальшому - присадибних) земельних ділянок слід здійснювати згідно з проектами, узгодженими місцевими архітектурними та іншими зацікавленим установами. Згідно пункту 1.9. будівлі, що споруджені без проекту та з непогодженими відхиленнями від проекту, вважаються об'єктами самовільної забудови. За самовільне будівництво винні особи притягаються до відповідальності згідно з законодавством України. Відповідно до пункту 2.6., розміри житлових будинків, господарських, будівель (площа забудови, кількість поверхів, висота) та їх розміщення на ділянці визначаються згідно з проектом забудови території індивідуального будівництва, виходячи з умов дотримання необхідних протипожежних, санітарно-гігієнічних та містобудівельних вимог.

Наведені норми зобов'язують при забудові земельних ділянок неухильно дотримуватись розмірів господарських будівель згідно проектів забудови земельної ділянки, оскільки такі розміри розраховані і затверджені із урахуванням протипожежних, санітарно-гігієнічних та містобудівних вимог, а відхилення від затверджених розмірів під час здійснення будівництва автоматично спричиняє недодержання наведених вимог, що у свою чергу, впливає на міцність і безпечність будівлі.

Як встановлено численними перевірками органу державного архітектурно-будівельного контролю, будівництво господарської будівлі з відхиленням від проекту забудови земельної ділянки, так, згідно проекту земельної ділянки розміри господарської будівлі в плані зазначені 5,5 м х 9,0 м, а фактичні розміри господарської будівлі становлять 6,1 м х 24,8 м. Відстань між господарськими будівлями гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 становить від 5,0 м до 6,8 м, чим порушено п.1.8, п.2.2, п.2.6 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

При цьому, представниками відповідача не надано пояснень та доказів щодо спростування порушень, виявлених під час перевірки органом державного будівельного контролю, а саме: на об'єкті будівництва виявлено відхилення від затвердженого проекту забудови земельної ділянки, що полягають у збільшенні розмірів господарської будівлі з 5,5 м х 9,0 м до 6,1 м х 24,8 м.

Як вбачається, з матеріалів справи, під час проведення перевірки посадовими особами позивача здійснювалась фото фіксація, роздруківка якої, відображає занесені до актів перевірки порушення (а.с.37, 38).

Таким чином, згідно актів перевірки від 20.02.2014 року, 24.09.2014 року, матеріалів фотофіксації доведеним є те, що відповідач дійсно допустив порушення вимог п.1.8, п.2.2, п.2.6 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України».

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суд враховує, що збудована господарська будівля за розміром у декілька разів не відповідає площі та розміщенню, передбаченим проектом забудови земельної ділянки, а допущене порушення з урахуванням правил забудови впливає на приватні інтереси гр. ОСОБА_4, зокрема на зручність утримання її суміжної ділянки. Як вбачається зі змісту пояснень третьої особи, стічні води з господарської будівлі потрапляють на будинок ОСОБА_4 і спричиняють його руйнування, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копію фотофіксації такого межування.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджений висновок органу державного будівельного контролю щодо наявності істотних порушень будівельних норм і правил об'єкта будівництва - господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1, а тому такий у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом.

Порядок знесення самочинно збудованих об'єктів визначає, зокрема, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, цією статтею Закону передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Здійснивши аналіз наведеної норми права, логічним буде висновок про те, що знесення самочинного будівництва, як крайньої міри, можливо, зокрема за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови, при цьому, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до статті 41 Закону № 3038 позивач наділений правом виносити обов'язкові до виконання приписи з вимогою або про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Як слідує з матеріалів справи, 22.11.2012 року ІДАБК у Львівській області було винесено припис №14/2-ф про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким від гр. ОСОБА_5 вимагалося вжити заходи по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництва господарської будівлі у відповідності до вимог ст. 39 або п. 9 ч. 1 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяв на момент винесення припису); про виконання вимог припису зобов'язано письмово повідомити інспекцію в 30-денний термін з дня отримання припису.

За результатами проведеної перевірки 22.11.2012 року також позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення №14/19-ф від 22.11.2012 року та постанову №14/434-ф від 30.11.2012 року про накладення на відповідача штрафу у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, як зазначено судом вище, за результатами проведеної перевірки 20.02.2014 року ІДАБК у Львівській області було винесено припис №14/2-ф від 20.02.2014 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано відповідача у 180-денний термін з дня отримання вказаного припису привести об'єкт з будівництва господарської будівлі у відповідність до проекту забудови земельної ділянки.

При цьому, суд зазначає, що докази оскарження припису від 20.02.2015 року у матеріалах справи відсутні.

24.09.2014 року позивачем проведено позапланову перевірку виконання вимог припису №14/2-ф від 20.02.2014 року, за результатами якої встановлено, що вказаний припис не виконаний, об'єкт з будівництва господарської будівлі не приведений у відповідність до проекту забудови земельної ділянки.

У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Відтак, органом державного будівельного контролю в процесі розгляду справи доведена правомірність та необхідність зобов'язання відповідача знести об'єкт самочинного будівництва господарської будівлі на АДРЕСА_1.

Згідно наданих роз'яснень у Постанові Пленуму №6, відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Суд враховує, що з моменту винесення припису від 20.02.2014 року, відповідачем не вчинялося жодних дій щодо його виконання.

Зазначене підтверджується і поясненнями гр. ОСОБА_5, вказаними в акті перевірки від 24.09.2014 року (а.с. 36) зі змісту яких слідує, що припис від 20.02.2014 року не був виконаний, оскільки постанова від 06 березня 2014 року скасована судом, а документи здані на приватизацію землі.

Відмовою відповідача від перебудови слід вважати і заяву від 17.03.2015 року, долучену до матеріалів справи щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт (а.с.80).

Відтак, в ході розгляду справи суд не здобув доказів, які б свідчили про намір відповідача здійснити перебудову відповідно до вимог органу державного будівельного контролю.

Щодо долученої до матеріалів справи Постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 21.05.2014 року у справі №443/497/14-а, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Відтак, наведені мотиви у постанові Жидачівського районного суду Львівської області від 21.05.2014 року про скасування постанови №14/34-ф/у по справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності, не спростовують допущених ним порушень вимог п.1.8, п.2.2, п.2.6 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», контроль за якими покладено на органи будівельного контролю.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 26 Постанови Пленуму №6 притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самочинне будівництво не позбавляє відповідні державні органи, органи місцевого самоврядування або осіб, права яких порушено самочинним будівництвом нерухомого майна, можливості пред'явити позов про перебудову чи знесення самовільно збудованого об'єкта нерухомості, а також про відшкодування витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за невиконання вимог припису від 20.02.2014 року (за об'єктивних обставин, пов'язаних із припиненням ІДАБК у Львівській області), не може слугувати достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог органу державного будівельного контролю.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Тому суд погоджується із доводами органу державного будівельного контролю, що проведення перебудови чи знесення самочинно збудованих об'єктів нерухомості має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері землекористування й містобудування та запобігання таким порушенням.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи пояснення сторін та третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_5 (який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 06.04.2015 року.

Суддя Клименко О.М.