Справа № 808/9526/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року (12 год. 45 хв.)Справа № 808/9526/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стратулат С.В.,

представників:

позивача - Осипенка О.В., Вовка Д.В.,

відповідача - Бойка Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (позивач, ТОВ «ЗТМК») до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (відповідач, ДПІ у Заводському районі), в якому позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2014 щодо нарахування грошового зобов'язання з екологічного податку у сумі 263169 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 65792,25грн.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позову зазначили, що податковим органом зроблений помилковий висновок, що в цистернах, які розміщені на території заводу, знаходяться відходи. Донарахування податку за розміщення відходів вважає протиправним, оскільки вміст цистерн є запасами, який використовується у господарській діяльності, а не відходами. З урахуванням викладеного просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Зокрема зазначив, що згідно висновків відповідних органів у цистернах, які знаходились на території ТОВ «ЗТМК», знаходиться тетрахлорид титану та інші хімічні речовини, які є небезпечними відходами. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважає правомірним та просив відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

31.12.2013 Фонд Державного майна України передав, а ТОВ «ЗТМК» прийняв майновий комплекс Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (а.с. 56, 1 том).

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що під час такої передачі, ТОВ «ЗТМК» передавались, зокрема, цистерни №№841338, 729440, 729350, 728000, 728092, 720160, 728597, 720148, 720156, 729372, 729351, 729352, 729558, 727968, 720153, 720147, 720149, 728598, які знаходились на території заводу. Проте, вміст цистерн за актом прийому-передачі, переданий не був. Також представник позивача пояснив, що указані цистерні не знаходились на балансі ТОВ «ЗТМК» як запаси та на момент передачі майнового комплексу оприбутковані не були.

Також сторони зазначили, що цистерни знаходяться на території заводу з 1985 року та наповнюються відповідними речовинами, які утворюються внаслідок господарської діяльності.

У липні 2014 року працівниками ДСНС України у Запорізькій області за участю працівника ТОВ «ЗТМК» відібрані проби із 18-ти цистерн (№№841338, 729440, 729350, 728000, 728092, 720160, 728597, 720148, 720156, 729372, 729351, 729352, 729558, 727968, 720153, 720147, 720149, 728598), які передані для хімічних досліджень до Державного науково-дослідного та проектного інституту титану. Відповідно до отриманих результатів, листом від 29.07.2014 №530 генеральний директор Державного науково-дослідного та проектного інституту титану повідомив СБУ в Запорізькій області, що обстеження представлених проб встановило, що речовини є відходами, які містять тетрахлорид титану, тетрахлорид кремнію, оксихлорид ванадію та інші, є небезпечною шкідливою речовиною другого класу небезпеки і має уразливу дію на організм людини (а.с. 58, 1 том). За результатами досліджень складені відповідні протоколи, які мають посилання на номери цистерн, зі змісту яких вбачається масова частка відповідних шкідливих речовин наданих на дослідження проб (а.с.59-76, 1 том).

На підставі листа СБУ в Запорізькій області від 17.07.2014 №59/6/2-861нт про перевірку зберігання небезпечних речовин на ТОВ «ЗТМК», організовано робочу групу із вказаного питання, участь у якій прийняли Державна екологічна інспекція у Запорізькій області, Департамент екології та природних ресурсів Запорозької облдержадміністрації, Головне управління ДСНС України у Запорізькій області, головне управління Держсанепідслужби у Запорізькій області. За результатами роботи зазначеними органами складені відповідні довідки (а.с.77,145-153, 1 том). У наданих довідках зазначено, зокрема, що ТОВ «ЗТМК» здійснюється несанкціоноване розміщення небезпечних відходів, мають місце порушення техногенної безпеки, цистерни мають незадовільний стан, має місце витік хімічних речовин на грунт, на території заводу протягом тридцяти років зберігаються небезпечні відходи виробництва з порушенням вимог законодавства тощо.

У серпні 2014 року наказом ТОВ «ЗТМК» №527 (а.с.13, 2 том) призначено проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться у залізнодорожних цистернах. Протоколом від 09.09.2014 №207 (а.с.14, 2 том) результати інвентаризації затверджені та вирішено оприбуткувати на балансі ТОВ «ЗТМК» як ТМЦ.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що речовини, які зберігаються у зазначених цистернах є запасами ТОВ «ЗТМК» та використовуються у господарській діяльності. На підтвердження своїх доводів надав суду стратегічну програму технічного розвитку, накладні вимоги, оборотно-сальдову відомість, протокол від 09.09.2014 №207 «Про проведення позапланової вибіркової інвентаризації», технологічну інструкцію виробництва тетрахлориду титану очищеного (а.с.5-9, 38-66, 2 том).

У період з 12.11.2013 до 18.11.2014 ревізорами ДПІ у Заводському районі проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЗТМК» з питань дотримання податкового законодавства з екологічного податку за період з 01.01.2014 по 12.11.2014. За результатами проведеної перевірки складений акт від №1001/08-25-011/.11.2014 (далі - акт, а.с.78-118, 1 том).

Проведено перевіркою встановлено та у висновках акту зафіксовані порушенні ТОВ «ЗТМК» вимог податкового законодавства: ст.17 та ст.34 Закону України «Про відходи» та п.п. 240.1.3. п.240.1 ст. 240, п.п 242.1.3 п.242.1 ст.242, п.246.2 ст.246, п.249.6 ст.249 Податкового кодексу України, ТОВ «ЗТМК» занижено до сплати податкові зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 263 169 грн. за І квартал 2014 року.

У акті вказано та у судовому засіданні представники сторін пояснили, що території ТОВ «ЗТМК» знаходяться 18 цистерн (№№841338, 729440, 729350, 728000, 728092, 720160, 728597, 720148, 720156, 729372, 729351, 729352, 729558, 727968, 720153, 720147, 720149, 728598), у яких знаходиться речовини, що вміщують тетрахлорид титану, тетрахлорид кремнію, оксихлорид ванадію тощо.

Не погодившись із висновками акту позивач надав на нього заперечення, проте відповіддю від 09.12.2014 №5775/10/08-25-22-016 заперечення залишені без задоволення.

10.12.2014 відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу донараховане зобов'язання у розмірі 263 169 грн. за розміщення відходів та нараховані штрафні санкції у розмірі 65 792,25грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначає Закон України від 05.03.1998 №187/98-ВР «Про відходи» (далі - Закон №187/98-ВР).

Статтею 1 Закону №187/98-ВР встановлено, що небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров'я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними;

Відповідно до ст. 10 Закону №187/98-ВР, у разі приватизації державних підприємств, внаслідок діяльності яких накопичено певні обсяги відходів, право власності на відходи та обов'язок щодо відшкодування заподіяної відходами шкоди здоров'ю людей, майну фізичних або юридичних осіб та навколишньому природному середовищу переходить до нових власників, якщо інше не передбачено відповідно до закону умовами приватизації цих підприємств.

Статтею 17 Закону №187/98-ВР встановлено обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, а саме, зобов'язані, зокрема:

запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів;

визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров'я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища;

на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку;

забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки;

здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обгрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації;

не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки;

не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах;

здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів;

своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів;

надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов'язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи;

призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами;

забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами;

відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України;

мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів;

Відповідно до висновків Державного науково-дослідного та проектного інституту титану, Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, Департаменту екології та природних ресурсів Запорозької облдержадміністрації, Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, головне управління Держсанепідслужби у Запорізькій області, підприємства «Центр екодопомоги», речовини, яка міститься у цистернах є відходами другого класу небезпеки.

Згідно із ст.34 Закону №187/98-ВР усі небезпечні відходи за ступенем їх шкідливого впливу на навколишнє природне середовище та на життя і здоров'я людини поділяються на чотири класи і підлягають обліку.

Відповідний клас відходів визначається виробником відходів відповідно до нормативно-правових актів, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Суб'єкт господарської діяльності, у власності або у користуванні якого є хоча б один об'єкт поводження з небезпечними відходами, зобов'язаний:

забезпечити запобігання забрудненню ними навколишнього природного середовища, а у разі виникнення такого забруднення - ліквідувати забруднення та його наслідки для навколишнього природного середовища та здоров'я людини;

вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і навколишнього природного середовища від їх впливу;

повідомляти про аварію, що сталася на зазначеному об'єкті, і про заходи, вжиті для ліквідації її наслідків, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та населення;

забезпечувати експлуатацію зазначених об'єктів і перевезення небезпечних відходів з додержанням вимог природоохоронного законодавства;

мати ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб'єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб'єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами);

ідентифікувати об'єкти поводження з небезпечними відходами відповідно до Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки";

мати план локалізації та ліквідації аварії на об'єкті;

мати декларацію безпеки;

надавати інформацію про такі об'єкти відповідно до Закону України "Про об'єкти підвищеної небезпеки".

У разі порушення суб'єктом господарської діяльності ліцензійних умов поводження з небезпечними відходами ліцензія анулюється у встановленому законом порядку.

До поводження з небезпечними відходами допускаються особи, які мають професійну підготовку, підтверджену свідоцтвом (сертифікатом) на право роботи з небезпечними речовинами, та не мають медичних протипоказань. Допуск працівників до роботи забезпечується відповідною посадовою особою підприємства, установи, організації.

Перевезення небезпечних відходів дозволяється лише за наявності їх паспорта та ліцензії на поводження з ними і в порядку, визначеному законодавством про перевезення небезпечних вантажів.

Перевезення небезпечних відходів здійснюється за умови обов'язкового страхування цивільної відповідальності перевізника за збитки, які можуть бути завдані ним під час перевезення, відповідно до закону.

Розміщення небезпечних відходів дозволяється лише у спеціально обладнаних місцях та здійснюється відповідно до ліцензійних умов щодо поводження з небезпечними відходами. Провадження інших видів діяльності, не пов'язаної з поводженням з небезпечними відходами, на території, відведеній для їх розміщення, забороняється.

Підприємства, установи та організації - суб'єкти господарської діяльності, на території яких зберігаються небезпечні відходи, відносяться відповідно до закону до об'єктів підвищеної небезпеки.

Відповідальність суб'єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого є хоча б один об'єкт поводження з небезпечними відходами, за шкоду, яка може бути заподіяна аваріями на таких об'єктах життю, здоров'ю, майну фізичних та/або юридичних осіб, підлягає обов'язковому страхуванню відповідно до закону.

Суд вважає, що позивачем не виконані вимоги ст. 34 указаного Закону, а саме, не визначений клас відходів та не виконані вимоги ч.3 цієї статті щодо покладених на суб'єкта господарської діяльності обов'язків поводження із небезпечними відходами.

У судовому засіданні представник позивача зазначав, що повноваження щодо визначення чи є речовина відходами має лише виробник, проте ТОВ «ЗТМК» не визначив таку речовину як відходи, а вважає це запасами.

Суд із такою позицією не погоджується з огляду на наявність відповідних висновків уповноважених органів. Крім того, зазначена речовина є шкідливою та небезпечною для людини та навколишнього середовища. При цьому, позивачем не забезпечено належні умови її зберігання, а навпаки, мало місце витік шкідливої речовини на грунт, оскільки цистерни мали пошкодження.

Суд також критично оцінює надані позивачем протоколи досліджень (а.с. 38-43, 2 том), оскільки, які зазначено у самих протоколах, результати видані орієнтовно.

Відповідно до п.п.240.1.3 п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України, платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання);

Підпунктом 242.1.3 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України визначені об'єкт та базу оподаткування, а саме, це є обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання;

Згідно із п.246.2 ст.246 Податкового кодексу України, ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів: зокрема, ІІ клас небезпеки відходів, рівень небезпечності - високо небезпечні, ставка податку - 29,96 грн. за тону (станом на 01.04.2014).

Відповідно до п.249.6 ст.249 Податкового кодексу України, суми податку, який справляється за розміщення відходів (Прв), обчислюються платниками самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів розміщення відходів, ставок податку та коригуючих коефіцієнтів. Також у вказаній нормі наведена формула для розрахунку податку.

Судом встановлено, що позивач не здійснював обчислення та сплату податку за розміщення відходів.

Також суд критично ставиться до твердження представника позивача, що речовини, які містяться у зазначених вище цистернах є запасами, ТМЦ, які використовуються у господарській діяльності. Судом встановлено та представниками сторін підтверджено, що цистерни знаходяться на території заводу з 1985 року, проте, ТОВ «ЗТМК» почало використовувати речовини, які у них зберігається лише з осені 2014 року. Тобто, до початку перевірок факту зберігання шкідливих речовин, які ініційовані СБУ в Запорізькій області, вміст цистерн ТОВ «ЗТМК» жодним чином не був оприбуткований, такі речовини не мали статусу ТМЦ та не використовувались ТОВ «ЗТМК» у виробництві.

Суд також не погоджується із поясненнями представника позивача, що статус відходів не може бути наданий будь-якими органами, підприємство самостійно має визначати, що саме є відходами. Проте, численні висновки та дослідження, матеріали яких містяться справі, підтверджують, що у цистернах зберігалися саме відходи, шкідливі для людини, при цьому, без належних умов зберігання.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позивачем порушені приписи Закону України «Про відходи», а також приписи Податкового кодексу України в частині визначення об'єкту і бази оподаткування, нарахування та сплати податку за розміщення відходів.

Аналізуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову та вважає оскаржуване податкове-повідомлення рішення правомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у зв'язку з тим, що позивачем не спростовані висновки податкового органу за результатами перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність та законність висновків зроблених в акті перевірки та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» () на користь Державної бюджету України суму судового збору у розмірі 4384,40 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн.80 коп.)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник