Справа № 2а-757/11/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2011 р. № 2а-757/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого -судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судових засідань Дака Т.П.,

представника позивача Дяків Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, за участю третьої особи -ОСОБА_3, про визнання дій протиправними та скасування постанови -

в с т а н о в и в:

Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі-ГУ ПФУ у Львівській області) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зупинити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2-699/10, виданого 22.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова, до набрання чинності рішення суду за наслідками розгляду даної позовної заяви, визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови ВП №23694505 від 17.01.2011 року та зобов'язати державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавче провадження відкрите з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема у виконавчому документі відсутні дата і номер рішення за яким видано виконавчий документ, ідентифікаційний номер стягувача та боржника. Також, позивач зазначає, що він не є територіальним підрозділом центрального органу державної виконавчої влади, а отже відповідач не мав права вирішувати питання щодо відкриття провадження на підставі виконавчого листа від 22.12.2010 року.

В судовому засіданні 12.05.2011 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча були належним чином обізнаний про розгляд справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

На виконанні підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області) перебуває виконавчий лист №2а -699/10, виданий 22.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_3 1000 грн. моральної шкоди.

Згідно постанови старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області ВП №23694505 від 17.01.2011 року відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання до 24.01.2011 року.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області, позивач оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, є ознакою складу злочину передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України як невиконання судового рішення.

Загальні умови та порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, встановлені Законом України «Про виконавче провадження»№606-XIV вiд 21.04.1999 року (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

При цьому, вимоги до виконавчого документа визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом досліджено виконавчий лист, виданий 22.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова. Зокрема, з'ясовано, що в даному документі вказані дата і номер рішення, за яким його винесено. Виконавчий документ відповідає вимогам ст. 18 Закону, а відтак старшим державним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №23694505 від 17.01.2011 року.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»ідентифікаційний код боржника та ідентифікаційний номер стягувача є факультативними вимогами та вказуються стягувачем лише за їх наявності у матеріалах справи, а тому посилання позивача на їх відсутність у виконавчому документі, як на підставу скасування постанови про відкриття провадження у справі, є безпідставним і таким, що не ґрунтується на законі.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що на відділ примусового виконання рішень головного управління юстиції в області покладається виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1261від 24.10.2007 р., яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в АРК Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Відповідно до Положення «Про утворення головних управлінь Пенсійного фонду України в АРК Крим, областях, мм. Києві та Севастополі», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.07.2002 р. № 581/6869, головні управління Пенсійного фонду України в АРК Крим, областях, мм. Києві та Севастополі утворюють систему Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги твердження позивача щодо непідвідомчості підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа по справі №2-699/10, виданого 22.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб'єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративний суд перевіряє не лише вчинення дії чи бездіяльності на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й чи вчинені вони з використанням повноважень з тією метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, добросовісно, розсудливо і своєчасно.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем здійснювалися дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є невмотивованими та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова виготовлена в повному обсязі 17 травня 2011 року.

Суддя Сакалош В.М.