Справа № 804/1546/15
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 р. справа № 804/1546/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Максименко Е.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № , -

ВСТАНОВИВ :

20 січня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Нікопольська ОДПІ, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.12.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 89119,00 грн. у серпні 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами проведеної камеральної перевірки даних, задекларованих ФОП ОСОБА_2 у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року відповідачем складено акт від 21.10.2014 року № 3040/1701/НОМЕР_2, в якому зроблено висновок про завищення позивачем залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за серпень 2014 року на суму 89119,00 грн. В подальшому на підставі висновків викладених у вказаному акті перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № , яким ФОП ОСОБА_2 зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у 89119,00 грн. Позивач вважає, що посилання податкового органу на статтю 102 Податкового кодексу України в частині строків давності та їх застосування, а також не можливості використання позивачем податкового кредиту за період травень 2008 року - січень 2011 року шляхом відображення його у складі від'ємного значення є необґрунтованими. Отже, прийняте на підставі даного акту перевірки податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні 27.02.2015 року позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № .

Представник відповідача у судове засідання не прибув, на адресу суду 19.02.2015 року направив клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідачем були подані письмові заперечення в яких він зазначає, що під час проведення камеральної перевірки з питань достовірності формування залишку від'ємного значення, по податковій декларації з ПДВ за серпень 2014 року перевіряючим було встановлено порушення позивачем вимог п. 102.5 ст. 102 та п.200.4, п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України - неправомірно завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у тому числі за період травень 2008 року - січень 2011 року. А отже, підстави для задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та перебуває на податковому обліку в Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Судом встановлено, що 21.10.2014 року на підставі п.200.10 ст.200, у порядку ст.76 Податкового кодексу України Нікопольською ОДПІ було проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року ФОП ОСОБА_2, за результатами якої складено акт від 21.10.2014 року № 3040/1701/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення п.102.5 ст.102, абз. «б» п.200.4, п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України та п.п.4.6 п.4 розділу 5 Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 року № 678, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22, 24 декларації) за серпень 2014 року у сумі 89 119,00 грн.

На підставі акту перевірки від 21.10.2014 року № 3040/1701/НОМЕР_2 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № , яким ФОП ОСОБА_2 зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2014 року у розмірі 89 119 грн.

Так, вказаним актом перевірки зазначено, що перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню) за серпень 2014 року встановлено завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 89 119 грн., у тому числі: травень 2008 року - 10061,00 грн., червень 2008 року - 7956,00 грн., липень 2008 року - 18304,00 грн., серпень 2008 року - 2196,00 грн., вересень 2008 року - 3113,00 грн., жовтень 2008 року - 2856,00 грн., листопад 2008 року - 3971,00 грн., грудень 2008 року - 6062,00 грн., січень 2009 року - 2459,00 грн., лютий 2009 року - 1316,00 грн., травень 2009 року - 2267,00 грн., липень 2009 року - 5948,00 грн., вересень 2009 року - 1138,00 грн., листопад 2099 року - 474,00 грн., грудень 2009 року - 2612,00 грн., березень 2010 року - 2161,00 грн., квітень 2010 року - 949,00 грн.., червень 2010 року - 310,00 грн., липень 2010 року - 2551,00 грн., серпень 2010 року - 3825,00 грн., вересень 2010 року - 5924,00 грн., листопад 2010 - 1064,00 грн., січень 2011 року - 1603,00 грн., оскільки не мав права на отримання бюджетного відшкодування, за період більше ніж 1095 дні, що настає за отриманням права на таке відшкодування.

Досліджуючи правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення суд встановив наступне.

Закон України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон), який діяв на час виникнення податкового кредиту спірного податкового періоду та формування позивачем від'ємного значення ПДВ, визначав платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону, не підлягають включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до частин 1, 2 підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 7.5 Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Порядок та умови формування податкового кредиту з 01.01.2011 року регулюються розділом V Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2. статті 200 зазначеного кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При цьому, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 цієї ж статті).

Відповідно до підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового кредиту.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 04.08.2014 року подав до Нікопольської ОДПІ звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2014 року, якою визначив залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 108892,00 грн.

19.09.2014 року ФОП ОСОБА_2 подав до Нікопольської ОДПІ звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, якою визначив залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного податкового періоду у сумі 108 892 грн. (рядок 21 декларації), а також залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 108822,00 грн. (рядок 24 декларації).

При цьому, сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів позивачем заявлена не була.

Пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Суд зазначає, що положення вищенаведеної норми регулюють виключно питання повернення надміру сплачених грошових зобов'язань та відшкодування сум податку на додану вартість і саме для вирішення цих питань законодавець встановлює 1095-денний термін і будь-яких обмежень щодо строків відображення податкового кредиту та перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового кредиту, Податковий кодекс України не містить.

З матеріалів справи вбачається, що сума залишку від'ємного значення з податку на додану вартість з серпень 2014 року складає 89119 грн., яка утворилася за період травень 2008 року - січень 2011 року, що відповідачем не заперечується.

Відповідачем будь-яких зауважень до порядку декларування ФОП ОСОБА_2 сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість за результатами фінансово-господарської діяльності у зазначений період (травень 2008 року - січень 2011 року), а також безпосередньо щодо реальності господарських операцій, що зумовили виникнення спірної суми від'ємного значення з податку на додану вартість, надано не було.

Крім того, жодних порушень у формуванні спірної суми від'ємного значення з ПДВ відповідачем в ході перевірки ФОП ОСОБА_2 виявлено не було.

Згідно із пунктами 200.6, 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

В своїх запереченнях відповідач вказує, що позивач фактично мав право на отримання бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість, що виникло за рахунок від'ємного значення податкових декларацій з ПДВ у 2008-2011 роках, проте не скористався правом на отримання бюджетного відшкодування, також мав право подати заяви на повернення надміру сплаченого ПДВ протягом 1095 днів, але таким правом не скористався.

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не місять заяви позивача про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, а також звертає увагу на те, що позивачем у поданій декларації з ПДВ за серпень 2014 року у відповідних рядках податкової декларації (23, 23.1, 23.2 рядок декларації) не зазначено жодної суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню та не подано розрахунок бюджетного відшкодування.

А відтак твердження відповідача, про те що позивачем втрачено право на отримання відшкодування вказаної суми на підставі пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, а разом і право на її зарахування у зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів, є хибними.

Крім того, відповідно до Листа ДПС України № 808/7/15-3417-16 від 12.01.2012 року платник податку, який не мав права на бюджетне відшкодування через відсутність оподатковуваних поставок, має право в рядку 24 податкової декларації з ПДВ відображати залишок від'ємного значення податку, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та з дати виникнення якого минуло 1095 днів, до повного його погашення.

Щодо методологічних помилок при заповненні позивачем податкової декларації з ПДВ, слід зазначити, що відповідно до п.п.4.6.6 п.4.6 розділу 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного (податкового) періоду.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суду України в ухвалах від 30.10.2012 року № К/9991/47835/12, від 22.10.2013 року № К/9991/60769/12.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції Українита діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеного рішення.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що наявними матеріалами справи не підтверджено факт прийняття позивачем рішення про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача порушень п.102.5 ст.102, абз. «б» п.200.4, п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України та п.п.4.6 п.4 розділу 5 Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 року № 678, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22, 24 декларації) за серпень 2014 року у сумі 89 119,00 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № прийняте Нікопольською ОДПІ не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення; не добросовісно та не розсудливо, а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ФОП ОСОБА_2 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 182,70 грн., що документально підтверджується квитанцією № 13093227 від 19.01.2015 року.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 27 лютого 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 04 березня 2015 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2014 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.12.2014 року № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2; індекс АДРЕСА_1) судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 04 березня 2015 року.

Суддя С. В. Прудник