Справа № 806/5/15
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"31" березня 2015 р. Справа № 806/5/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бондарчука І.Ф.

суддів: Моніча Б.С.

Хаюка С.М.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю прокурора , представника третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" лютого 2015 р. у справі за позовом Прокурора Лугинського району Житомирської області до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року прокурор Лугинського району звернувся з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду" від 29.12.2012 року №417.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірне розпорядження Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та всупереч законодавчо встановленій процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду" від 29.12.2012 року №417.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що розпорядження голови Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду" від 29.12.2012 року №417 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком виходячи з наступного.

Встановлено, що 17 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернулась із клопотанням до Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про передачу їй в оренду терміном на 49 (сорок дев'ять) років земельну ділянку сільськогосподарського призначення орієнтованою площею 390 га. із земель запасу, розміщених на території Бовсунівської сільської ради для створення фермерського господарства.

До клопотання ОСОБА_3 додано: викопіювання, копію паспорту, копію ідентифікаційного номеру, копію диплому та копію трудової книжки.

Розпорядженням голови Лугинської районної державної адміністрації №417 від 29.12.2012 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 390 га розташованих на території Бовсунівської сільської ради Луганського району (за межами населених пунктів) з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

25.11.2014 року Лугинською районною державною адміністрацією направлено прокурору Лугинського району інформацію, в якій містяться відомості про те, що при прийнятті вказаного вище розпорядження райдержадміністрацією порушено ст. ст. 123. 124 Земельного кодексу України та ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», що є підставою для визнання розпорядження недійсним в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, до заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Частиною 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо - і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Як вбачається з матеріалів справи , 17.12.2012 позивачка звернулася із заявою до відповідача про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, на території Бовсунівської сільської ради (за межами населених пунктів) Лугинського району для ведення фермерського господарства.

У заяві ОСОБА_3 не обґрунтувала бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, не зазначила кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, відсутнє обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства

ОСОБА_3 до заяви додано копію лише кількох сторінок трудової книжки.

Зі змісту оглянутого судом першої інстанції оригіналу трудової книжки встановлено, що ОСОБА_3 не працювала у сільському господарстві, а посилання представника третьої особи на запис в трудовій книжці про прийняття ОСОБА_3 в члени КСП не може свідчити про наявність у неї досвіду роботи у сільському господарстві. До заяви не додано жодного документу, який би посвідчував наявність у заявника необхідних знань для ведення сільського господарства. Також не надано документів про освіту, здобуту в аграрному навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність покликання апелянта на договір від 15 січня 2013 року про спільну діяльність у сфері сільського господарства між ТОВ "Обрій" та позивачкою як на доказ про намір ОСОБА_3 використовувати отримані землі з метою ведення фермерського господарства, оскільки зазначений договір не був реалізований, а тому не може свідчити про використання отриманої в користування земельної ділянки в фермерському господарстві. Крім того, зазначений договір третьої особою не додавався до клопотання від 17 грудня 2012 року про передачу в оренду спірної земельної ділянки та був укладений після винесення спірного розпорядження.

Крім того встановлено, що ОСОБА_3 не реалізувала оскаржуване розпорядження та не розробила проект землеустрою щодо відведених земельних ділянок.

Земельні ділянки виділені не єдиним масивом, та на значній відстані одна від одної.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЗК України вбачається , що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень визначені ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частина 3 цієї статті передбачає, зокрема, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні згідно ч. 4 згаданої статті проект землеустрою щодо відведення земель ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Отже, положення земельного законодавства дає підстави для висновку, що надання земельної ділянки в оренду для створення фермерського господарства має здійснюватися на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Згідно ч. 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам юридичним особам, визначеним ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленим статтею 123 цього Кодексу.

Однак, як вбачається з матеріалів розпорядження, проекти відведення на вказані земельні ділянки в установленому законом порядку не розроблялися та не погоджувалися.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюване розпорядження голови Лугинської РДА прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та всупереч законодавчо встановленій процедурі набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Покликання апелянта на пропуск строку позивачем до суду, колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, з інформації Луганської РДА від 25.11.2014 р. №5-03/813 за підписом т. в. о. голови Лугинської РДА встановлено, що при прийнятті розпорядження від 29.12.2012 р .за № 417 порушено ст. ст. 123, 124 Земельного кодексу України та ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», що є підставою для визнання розпорядження недійсним в судовому порядку.

Прокуратурою лише під час вивчення матеріалів доданих до вказаної інформації, виявлено незаконне розпорядження голови Лугинської районної державної адміністрації від 29.12.2012 р. за № 417 (про що свідчить Довідка Лугинської РДА від 15.12.2014), що є підставою, яка дає суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог, оскільки шестимісячний строк звернення до суду, має обраховуватися з дати встановлення (виявлення) незаконного рішення.

Апелянтом не надано доказів, які б свідчили про те, що позивачем проводились перевірки матеріалів, що слугували підставою для винесення оскаржуваних рішень до надіслання інформаційного листа Лугинської РДА.

Враховуючи викладене,колегія суддів вважає покликання апелянта на ст. 99 КАС України безпідставними.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду без змін.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" лютого 2015 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Ф.Бондарчук

судді: Б.С. Моніч

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" квітня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Прокурор Лугинського району Житомирської області вул.Р.Люксембург,5-а,смт.Лугини,Лугинський район, Житомирська область,11300

3- відповідачу/відповідачам: Лугинська районна державна адміністрація Житомирської області вул.К.Маркса, 4,смт.Лугини,Лугинський район, Житомирська область,11301

4-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_1

5- представник позивача Стельмах Л.Б. вул. Горького, 32, Радомишльський район, Житомирська область, 12201

6 - Прокуратура Житомирської області вул. 1 травня, 11, м. Житомир,

,