Справа № 813/797/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року № 813/797/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Шозда Г.В.

з участю представників

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Сидор О.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу №3121 від 29.12.2014 року; про поновлення на посаді начальника сектору Укрбюро Інтерполу ГУ МВС України у Львівській області з 29.12.2014 року; про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2014 року по день ухвалення рішення суду або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при оформленні віз не було порушено норм чинного законодавства. Також, позивач вважає, що, здійснюючи листування з правоохоронними органами Республіки Польща, не порушував жодних норм закону. Враховуючи те, що до повноважень начальника сектору УкрБюро Інтреполу ГУ МВС України у Львівській області не входить реєстрація вхідної чи вихідної документації, позивач вважає, що у його діях відсутній склад дисциплінарного проступку. Крім того, позивач вважає, що у даному випадку минув строк притягнення до дисциплінарної відповідальності. Як наслідок просить суд поновити його на посаді та стягнути середній заробіток.

Позивач подав клопотання, в якому просить справу завершувати без його участі та участі його представника.

Відповідач в запереченні на позовну заяву зазначає, що ним правомірно було встановлено обставини дисциплінарного проступку та обрано дисциплінарне стягнення, яке відповідає вчиненому. При цьому, відповідач у запереченні, вважає, що позивачем не наведено жодних порушень законодавства під час застосування дисциплінарного стягнення.

Представник відповідача заперечення підтримала, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

За результатами службового розслідування з приводу розпочатого 06.11.2014 року прокуратурою Львівської області кримінального провадження №000232 за ч.1 ст.364 КК України по факту зловживання службовим становищем начальником сектору Укрбюро Інтерполу ГУМВС майором міліції ОСОБА_2 10.12.2014 року затверджено висновок такого службового розслідування.

Наказом відповідача від 29.12.2014 року за №3121 за грубе порушення службової дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказів МВС України від 24.05.2011 року за №233 та від 23.08.2012 року за №747, а також скоєння вчинку, який негативно вплинув на імідж міліції та дискредитував звання працівника правоохоронного органу, на начальника сектору Укрбюро Інтерполу ГУМВС України у Львівській області майора міліції ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з посади.

При цьому, позивач ознайомився зі згаданим наказом 09.02.2015 року, що підтверджується відміткою на самому наказі (а.с.54).

Наказом від 11.02.2015 року за №75 о/с позивача призначено на посаду старшого інспектора Укрбюро Інтерполу відповідача та увільнено від посади начальника цього ж сектору з 10.02.2015 року.

Як у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності так і у висновках службового розслідування зазначено, що позивач грубо порушив п.1.2 Інструкції про порядок організації співробітництва ОВС України з правоохоронними органами іноземних держав та та міжнародними організаціями, затвердженої наказом міністерства внутрішніх справ України від 24.05.2011 року за №233 та п.4.2 цього ж Наказу, здійснюючи одноосібні представницькі функції, підтримував відносини з правоохоронними органами Республіки Польща, зокрема без наявних на те правових підстав, здійснював листування за своїм підписом та вчиняючи дії, які у відповідності до положення про сектор Укрбюро Інтерполу ГУМВС України у Львівській області явно виходять за межі його компетенції, сприяв службовим особам ГУМВС України у Львівській області та членам їх сімей в оформленні безкоштовних віз, отримуючи при цьому від них грошову винагороду.

Крім того, у зазначених наказі та висновках йдеться про те, що позивачем грубо порушено пункти 2.6.1, 2.6.2 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.08.2012 року за №747, що виразилось у неправдивій реєстрації підписаного позивачем документа (листа від 22.01.2014 року №41/14/А/47), за що останній, у відповідності до п.2.1.3 згаданої Інструкції має нести персональну відповідальність.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Перш за все, суд вважає, за необхідне наголосити на тому, що ним не досліджуються обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який пов'язаний зі сприянням службовим особам Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та членам їх сімей в оформленні безкоштовних віз, отримуючи при цьому від них грошову винагороду, оскільки такі досліджуються у кримінальному провадженні, яке не завершено, як було пояснено представником позивача.

Що стосується реєстрації підписаного позивачем листа від 22.01.2014 року №41/14/А/47, то слід зазначити наступне.

У відповідності до положень п.2.1.3 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 серпня 2012 року №747 відповідальність за організацію діловодства в апараті Міністерства покладається на Міністра внутрішніх справ; у структурних підрозділах апарату Міністерства - на їх керівників; в ГУМВС, УМВС, їх структурних підрозділах, міськрайлінорганах - на їх начальників; у вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, на підприємствах, установах, організаціях, що перебувають у сфері управління МВС, - на їх керівників.

Як передбачено, пунктом 2.6.1 цієї ж Інструкції, реєстрація документа - це здійснення запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставляння на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Пунктом 2.6.2. згаданої Інструкції, передбачено, що основним принципом реєстрації документів є однократність. Кожний документ реєструють лише один раз: вхідні - у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо він надійшов у неробочий час; створювані - у день підписання або затвердження. Якщо зареєстрований документ передають з одного структурного підрозділу в інший, його повторно не реєструють.

Наведеними нормами, порушення яких ставиться у вину позивачу, розмежовуються поняття організації діловодства та реєстраційна дія з реєстрації документа.

Як наслідок, не можна ставити у провину особі, які здійснює організацію діловодства, діяння особи, яка здійснює реєстрацію певного документа.

Як передбачено ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Враховуючи те, що матеріалами службового розслідування не підтверджено обставин наявності у позивача службових обов'язків щодо реєстрації документів протиправними є висновки відповідача про неправдиву реєстрацією листа від 22.01.2014 року №41/14/А/47.

Щодо порушення порядку звільнення.

З врахуванням, положень абзацу третього п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд вважає, що незаконним є і те звільнення, яке вчинено з порушенням встановленого порядку звільнення.

Так, у відповідності до положень ч.3 ст.16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дисциплінарні проступки, які ставляться у вину позивачу, були вчинені протягом 2013-2014 років, про що зазначено у спірному наказі.

Досліджуючи обставини, які викладені у службовому розслідуванні, та матеріали яким надавалась оцінка під час службового розслідування та які наявні в матеріалах справи, можна прийти до висновку, що всі проступки позивачем було вчинено до квітня 2014 року, а службове розслідування проводилось на підставі наказу від 10.11.2014 року за №2651 (зазначено у вступній частині висновку службового розслідування).

Враховуючи те, що всі проступки було вчинено до квітня 2014 року, а службове розслідування проводилось після 10.11.2014 року, відповідачем пропущено строк накладення дисциплінарного стягнення, передбачений ч.3 ст.16 згаданого Дисциплінарного статуту.

Наведені обставини, дозволяють зробити висновок про те, що дисциплінарне стягнення застосовано до позивача протиправно - з порушенням порядку його застосування.

Крім того, суд розглядаючи даний спір не може залишити поза увагою і те, що чинним законодавством, зокрема, згаданим Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року за №114, з наступними змінами та доповненнями, розмежовано не лише підстави звільнення ( підп. «є» та підп. «й» п.64), а й порядок звільнення в залежності від підстав.

Так, підпунктом «й» пункту 64 зазначеного Положення передбачено, що звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення.

Пунктом 67 цього ж Положення передбачено, що особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Зі змісту висновку службового розслідування від 10.12.2014 року вбачається, що відповідач був поінформований про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2, за діяння, які досліджувались під час згаданого службового розслідування та пов'язані з оформленням безкоштовних віз, однак, в порушення п.67 згаданого Положення, застосував до позивача дисциплінарне стягнення без відповідного судового рішення за ці діяння.

При цьому, слід зазначити, що зазначений прядок звільнення кореспондується з конституційним принципом презумпції невинності закріпленим у ст.62 Основного Закону України.

Таким чином, спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до положень абзацу першого п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справу разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи те, що позивача було увільнено з посади начальника сектору Укрбюро Інтерполу ГУМВС України у Львівській області наказом від 11.02.2015 року, його належить поновити на займаній посаді з 12.02.2015 року (оскільки день звільнення вважається днем перебування на службі, згідно абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), а не з 29.12.2014 року як зазначено у прохальній частині позовної заяви.

Застосовуючи аналогію закону, передбачену ч.7 ст.9 КАС України, при визначенні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, судом застосовуються норми законодавства, які регулюють визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України, підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно довідки відповідача від 27.02.2015 року та кількості робочих днів у грудні 2014 року та січні 2015 року, за виключенням матеріальної допомоги отриманої у грудні 2014 року (підп. «б» п.4 згаданого Порядку), становить 263 грн. 62 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути грошове забезпечення за вимушений прогул, судом враховано період з 12.02.2015 року по 02.04.2015 року та лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13. Така кількість днів становить 35.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 9226 грн. 70 коп.

Однак, судом враховано і те, що позивачем за період з 12.02.2015 року по 02.04.2015 року було отримано грошове забезпечення у розмірі 6581 грн. 40 коп., а тому втрачений заробіток становить 2645 грн. 30 коп.

З врахуванням викладеного, сума, які підлягає стягненню, дорівнює 2645 грн. 30 коп., а середньомісячне грошове забезпечення - 5667 грн. 92 коп.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення в частині визнання протиправним та скасування спірного наказу, поновлення на посаді з 12.02.2015 року та стягнення різниці в грошовому забезпеченні. В іншій частині в задоволенні позову належить відмовити.

Також, у відповідності до положень пунктів 2 і 3 ст.256 КАС України, постанову в частині стягнення різниці грошового забезпечення у повній сумі, оскільки така є меншою за розмір середньомісячного грошового забезпечення, та поновлення на посаді звернути до негайного виконання.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зі сторін спору не належить стягувати.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 163, 167, 258 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за №3121 від 29.12.2014 року.

3. Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника сектору Укрбюро Інтерполу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 12.02.2015 року.

4. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл. Генерала Григоренка, 3 на користь ОСОБА_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, 2645 грн. 30 коп. (дві тисячі шістсот сорок п'ять гривень тридцять копійок) різниці грошового забезпечення за час виконання службових обов'язків, за виключенням податків і зборів.

5. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

6. Постанову в частині стягнення різниці грошового забезпечення за час виконання службових обов'язків в сумі 2645 грн. 30 коп. (дві тисячі шістсот сорок п'ять гривень тридцять копійок), за виключенням податків і зборів, та поновлення на посаді ОСОБА_2 звернути до негайного виконання.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

8. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 квітня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк