Справа № 826/19997/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові видати позивачу ордер на кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; зобов'язання відповідача видати позивачу ордер на житлове приміщення, а саме кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації під час розгляду звернення ОСОБА_2 від 03.09.2014 року щодо видачі ордера на кімнату в гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та зобов'язано відповідача повторно розглянути таке звернення ОСОБА_2 від 03.09.2014 року щодо видачі ордера на кімнату в гуртожитку, що знаходиться порядку та строки, визначені законодавством України з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. При цьому, апелянт зазначає, що чинним законодавством України не передбачено повторно видавати ордер на житлове приміщення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.09.1989 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3.

03.09.2014 року позивач у зв'язку зі зміною на підставі розпорядження голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 722 «Про зміну та впорядкування нумерації жилих та нежилих приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку по АДРЕСА_1» номеру наданої їй кімнати звернулася до відповідача з проханням про заміну її ордера на новий у відповідності до зміненої нумерації кімнат.

21.10.2014 року відповідач листом № 100-100/ОПД-1245-2134 повідомив позивача про відсутність правових підстав для видачі позивачу ордера на кімнату через те, що позивач не проживає в кімнаті АДРЕСА_2 (а.с39).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов'язання видати їй ордер на кімнату

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог та прийшов до висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про видачу ордеру та прийняти відповідне рішення, оскільки відповідачем не було вчинено відповідні дії для встановлення правових підстав для видачі чи відмови у видачі ордеру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470 (далі -Правила № 470).

У ч. 1, 2 ст. 58 ЖК УРСР закріплено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом ч. 1 ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно з п. 69 Правил № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Так, з матеріалів справи вбачається та підтверджено самим позивачем, що на підставі рішення адміністрації профспілкового комітету від 18.01.2003 року позивачу було видано ордер № 35 на право зайняття жилого приміщення в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, згідно з яким їй надано житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, розміром 21,30 кв. м., що складається з 1 кімнати.

30.09.2011 року розпорядженням голови Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 722 «Про зміну та впорядкування нумерації жилих та нежилих приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку по АДРЕСА_1» було вирішено: 1) змінити та впорядкувати нумерацію жилих та підсобних приміщень з введенням номерів блоків у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до поповерхового плану, згідно з додатком; 2) просити Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна внести зміни в правовстановлюючі документи; 3) відділу обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації видати сім'ям та одиноким громадянам ордери на займані житлові приміщення, які постійно проживають і прописані; 4) відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві провести перереєстрацію громадян по Фрометівській, 2, згідно виданих ордерів.

Позивач зазначає, що саме у зв'язку зі зміною номера наданої їй кімнати, позивач звернулась до відповідача про видачу їй повторно нового ордера на кімнату у відповідності до зміненої нумерації кімнат.

Відповідач відмовив позивачу у видачі нового ордера, при чому, єдиною підставою для відмови у видачі ордеру на кімнату стала та обставина, що, на думку відповідача, позивач не проживає тривалий час в цій кімнаті.

Однак, колегія суддів вважає, що дана обставина не може бути підставою у даному випадку для відмови у видачі позивачу ордеру на кімнату, та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач формально віднісся до заяви позивача, чим допустив протиправну

Так, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем не було вчинено відповідних дій для встановлення обставин можливості чи неможливості для видачі позивачу ордеру на кімнату.

При цьому, апелянт в своїй апеляційній скарзі правомірно посилається на ту обставину, що чинним законодавством України не передбачено повторно видавати ордер на житлове приміщення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає вказаний висновок обґрунтованим, однак, підкреслює, що відповідачем було відмовлено у видачі ордеру на кімнату з інших підстав, які, як встановлено судом першої інстанції, є необґрунтованими та незаконними, а зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта, не були предметом дослідження при розгляді останнім заяви позивача про надання ордеру на кімнату.

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, при розгляді заяви позивача, допустив протиправну бездіяльність у вигляді формального підходу до її розгляду, у зв'язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України слід зобов'язати Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 03.09.2014 року та прийняти рішення, відповідно до вимог чинного законодавства України та з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, в порушення ст. 71 КАС України відповідачем ні в суду першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів правомірності своїх дій при відмові позивачу у видачі ордеру з зазначених у відмові підстав.

З огляду на вищезазначене апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив частково позов.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача не спростовують висновку суду першої інстанції про протиправність дій відповідача. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 09 квітня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.