Справа № 819/3396/13а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року № 876/2350/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області про визнання неправомірною відмову та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

20.12.2013 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною відмову Реєстраційної служби Бережанського РУЮ Тернопільської області від 25.09.2013 щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху), який розташований по АДРЕСА_1 та зобов'язати зареєструвати вказане право власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.03.2000 зборами уповноважених селянської спілки ОСОБА_1 було виділено майновий пай в натурі (частину приміщення кахельного цеху). Рішенням № 6200576 від 25 вересня 2013 року реєстраційною службою Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на майновий пай, що розташований по АДРЕСА_1. Вважає, що вказане рішення є незаконним та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить жодних обмежень щодо реєстрації права власності на спірний об'єкт за позивачем.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2014 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що майновий пай не входить до визначеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вичерпного переліку об'єктів нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав. Також апелянт зазначає, що наданому державному реєстратору свідоцтві про право власності на майновий пай відсутня відмітка про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, відсутній договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності. Крім того, апелянт звертає увагу, що серед переліку документів, які подаються для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна є документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, який позивачем реєстратору наданий не був.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення, а тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 березня 2000 року на зборах уповноважених селянської спілки «Урманське» було вирішено припинити членство ОСОБА_1 в селянській спілці та виділити йому майновий пай в натурі (приміщення кахельного цеху), що становить 3680,00 грн, або 20/100 приміщення кахельного цеху, про що свідчать витяги з протоколу №1 зборів уповноважених селянської спілки "Урманське" Бережанського району Тернопільської області від 20.03.2000 року (а.с.15-16) та акт прийняття-передачі (а.с.9).

27 грудня 2002 року Урманською сільською радою Бережанського району Тернопільської області на ім'я ОСОБА_1, було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

16 травня 2013 року Бережанським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на кахельний цех (а.с. 10-14). Рішенням № 16 від 22 травня 2013 року (а.с. 17) Урманська сільська рада вирішила присвоїти юридичну адресу нежитлового будинку (кахельного цеху), яке знаходиться в АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 25 вересня 2013 року звернувся до реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Разом із заявою позивачем було подано копії документів: свідоцтво право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства НОМЕР_1, акт прийняття-передачі від 22.03.2000, технічний паспорт НОМЕР_2 від 16.05.2013, витяг з протокол № 1 зборів уповноважених селянської спілки «Урманське» Бережанського району від 20.03.2000, рішення виконкому Урманської сільської ради № 16 від 22.05.2013, квитанцію про оплату за надання адміністративних послуг.

Рішенням № 6200576 від 25.09.2013 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна з тих мотивів, що «майновий пай» не входить до переліку об'єктів нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, оскільки відповідно до постанови КМ України від 28.02.2001 № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. На підставі цього судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, як член колективного сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Урманське» мав право на майновий пай у розмірі 3680 грн. Рішенням зборів уповноважених від 20.03.2000 припинено його членство і йому разом з іншими пайовиками виділено майно в натурі (кахельний цех), де частка вартості приміщення становить 3680,00 грн. Повна балансова вартість приміщення кахельного цеху становить 18000 грн. Таким чином, враховуючи вимоги вищенаведених норм Закону, суд першої інстанції вважає, що реєстраційна служба неправомірно відмовила позивачу у державній реєстрації за ним права власності на 20/100 частки об'єкта нерухомого майна (приміщення кахельного цеху) по АДРЕСА_1, який виділено йому в рахунок майнового паю.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно п. 5 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (далі - Порядок) передбачено невичерпний перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до пп. 16 п. 27 Порядку визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Пункт 42 Порядку регламентує, що державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, але, згідно з пунктом 44 Порядку державна реєстрація права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на таке майно за новим правонабувачем проводиться за наявності державної реєстрації права власності на таке майно за попереднім правонабувачем, крім проведення державної реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно. При цьому жодних виключень для взаємовідносин у сфері сільського господарства при проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавчо не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не подав відповідачу документ, що підтверджує виникнення, перехід права власності, та його реєстрацію за попереднім правонабувачем.

Пункт 27 Порядку визначає, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи не підтверджується наявність правовстановчих документів у селянської спілки «Урманська» Бережанського району, Тернопільської області на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху), який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами п.15 Наказу Міністерства аграрної політики України «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» від 14.03.2001 року № 62 (втратив чинність) виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Однак, з наявної у справі копії свідоцтва серії НОМЕР_3 від 27.12.2002 не вбачається яке саме індивідуально визначене нерухоме майно виділяється власнику цього свідоцтва (а.с. 7). Згідно акта (а.с. 9), приймання-передача здійснювалась не індивідуально визначеного майна, а свідоцтва серії НОМЕР_3. Крім того, відсутні докази, що майно належало селянській спілці «Урманська».

Відповідно до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані (в тому числі первинна реєстрація прав) чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник подає органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку.

Однак, позивачем не було надано ні державному реєстратору, ні у процесі судового розгляду документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташоване спірне нерухоме майно, що свідчить про відсутність підстав для проведення первинної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна (приміщення кахельного цеху).

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч. 1 cт. 319 та ч. 2 ст.331 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається нерухомим майном на власний розсуд з моменту державної реєстрації права власності на це майно. Тому, уповноважений установчими документами орган колективного сільськогосподарського підприємства не вправі розпоряджатися об'єктом нерухомого майна (кахельним цехом), право власності на який не зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято рішення від 25.09.2013, яким відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи те, що оскаржена постанова прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 819/3396/13-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін