Справа № 813/2294/14
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 876/8275/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року позивач - управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області звернулося до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області, в якому просить зобов'язати відповідача прийняти до відшкодування виплачені суми пенсій та включити до щомісячних актів звірок суми пенсій громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, виплачених за жовтень, листопад, грудень 2013 року на загальну суму 1350,00 грн.; стягнути з відповідача не прийняті до відшкодування виплачені суми пенсій за жовтень, листопад, грудень 2013 року громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в розмірі 1350,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року позов задоволено частково. Стягнено з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області на користь управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області витрати по виплаті та доставці пенсії ОСОБА_1 за жовтень, листопад, грудень 2013 року в сумі 450,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог Порядку № 5-4/4 сторони позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні. Вказаний Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли між сторонами, оскільки, встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків та включення в них витрат розраховано на відсутність спору. При наявності спору між суб'єктами владних повноважень та не досягненні згоди щодо підписання актів зі сторони Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, такий спір повинен вирішуватись шляхом пред'явлення адміністративного позову про стягнення відповідних коштів, а не шляхом пред'явлення вимог щодо підписання актів звірки розрахунків, оскільки така дія передбачає обопільну згоду та відсутність спору між сторонами.

Таким чином, безпідставною є вимога про зобов'язання відповідача включити до актів щомісячної звірки по особових справах для відшкодування суми виплачених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за жовтень, листопад, грудень 2013 року на загальну суму 1350,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що саме на відповідача покладено обов'язок з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності (втраті годувальника) внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання щодо осіб, які отримали каліцтво на території колишніх республік СРСР до його розпаду.

Суд першої інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали каліцтво на території Російської Федерації 20.12.1996 року та 16.10.1992 року відповідно, тобто в період, коли законодавство СРСР про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків вже не поширювалося на такі правовідносини, а законодавство України з цього питання було відсутнє. Таким чином відшкодуванню підлягають не всі пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві, а лише ті, які призначені особам, що є застрахованими згідно із Законом та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального права, управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області оскаржили її, подавши апеляційні скарги.

Управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт - управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області вказує на те, що між управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області та Фондом була проведена щомісячна звірка витрат по особових справах потерпілих, яким в період з жовтня по грудень 2013 року виплачено пенсі по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. За результатами якої відповідач не прийняв до відшкодування та підписав акти щомісячної звірки за період з жовтня по грудень 2013 року з розбіжністю у 1350,00 грн. Сума розбіжності складається з витрат на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну в розмірі 1350,00 грн.

Апелянт посилається на те, що згідно приписів ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Пенсійне забезпечення здійснюється за законодавством країни - проживання пенсіонера. При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків. Стаття 5 цієї Угоди передбачає, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян. Статтею 6 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Крім того, вказує на те, що сторони погодилися щодо механізму відшкодування витрат на виплату пенсій і постановою правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03 №5-4/4 затвердили Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, який зареєстрованого в Міністерстві юстиції 16.05.03 за №376/7697 (далі Порядок). Даний Порядок визначає, що відшкодування Пенсійному фонду понесених ним витрат відбувається на централізованому рівні. Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду на підставі акту щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки головних управлінь Пенсійного фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховують відповідні кошти Пенсійному фонду.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що позивач - управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області, безпідставно звернувся до суду з позовом про стягнення сум здійснених ним виплат, оскільки такі витрати відшкодовуються в централізованому порядку і розрахунки провадяться між Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України, де концентруються кошти відділень та управлінь. А відтак у даній справі є неналежний позивач та неналежний відповідач.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області підлягає до задоволення частково, а апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області слід залишити без задоволення з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що в жовтні, листопаді, грудні 2013 року УПФ України в Миколаївському районі направило до ВВД ФСС НВП в Миколаївському районі акти щомісячної звірки витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

ВВД ФСС НВП в Миколаївському районі відмовився прийняти до заліку відшкодування витрати з виплати та доставки пенсій, оскільки пенсіонери отримали каліцтво у країнах СНД.

Спірна сума стосується періоду жовтень-грудень 2013 року, в якому УПФ України в Миколаївському районі виплачені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, одержаного за межами України, пенсіонерам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Загальна сума виплачених пенсій за цей період склала 1350,00 грн.

На підставі актів про нещасні випадки судом встановлено, що інвалідність, у зв'язку із якою виплачуються пенсії, набута внаслідок каліцтва, яке отримано на території Російської Федерації ОСОБА_2 - 20.12.1996 року (а.с. 36-39), ОСОБА_3 - 16.10.1992 року (а.с. 33-35).

Щодо пенсії ОСОБА_1, встановлено, що вона призначена та виплачується у зв'язку із інвалідністю, набутою внаслідок нещасного випадку на виробництві, яке сталося 17.11.1987 року на території колишніх республік СРСР (а.с. 29-32).

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-ХІV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону №1105-XIV, відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону №1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав (в тому числі Російською Федерацією і Україною) підписано Угоду про гарантії прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, в преамбулі якої визначено, що держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1); всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення (стаття 3); призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (стаття 6); при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера (стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується особі за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вона проживає.

З огляду на викладене, витрати управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області, пов'язані з виплатою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 пенсій по інвалідності внаслідок нещасних випадків на виробництві, що сталися з ними на території на території Російської Федерації , як в період її входження до складу СРСР, так і в період входження до складу СНД, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 року у справі №21-33а14 та у постанові від 20.05.2014 року у справі №21-136а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, суд першої інстанції, правильно задовольнивши позов в частині стягнення з відповідача витрат на виплату і доставку основного розміру пенсії по інвалідності витрати по виплаті та доставці пенсії ОСОБА_1, необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування витрат на виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму 900 грн., тому за правилами статті 202 КАС України в цій частині підлягає скасуванню з прийняття нової постанови про задоволення позову.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягає до задоволення позовна вимога щодо зобов'язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області прийняти до відшкодування виплачені суми пенсій та включити до щомісячних актів звірок суми пенсій громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, виплачених за жовтень, листопад, грудень 2013 року на загальну суму 1350,00 грн., оскільки Порядком № 5-4/4 не врегульовано вказаних спірних відносин між Фондами. Згаданий порядок щодо підписання актів звірки розрахунків підлягає застосуванню лише при відсутності спору між Фондами, а у випадку відсутності згоди на підписання таких актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, вимоги про відшкодування таких сум вирішуються в судовому порядку шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області задовольнити частково, а апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області залишити без задоволенння.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі №813/2294/14 в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування витрат на виплату пенсій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою позов задовольнити: стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Миколаївському районі Львівської області на користь управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області витрати по виплаті та доставці пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за жовтень, листопад, грудень 2013 року в сумі 900,00 (дев'ятсот) грн.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.04.2015 року.