Справа № 576/600/15-а
Суддя: Васянович В. М.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №576/600/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.15 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М., при секретарі Плотніковій О.С., з участю представника відповідача Бурноса І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Глухові та Глухівському районі - про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання поновити виплату раніше призначеної пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2015 року позивач ОСОБА_2, від імені якої та в інтересах якої діє її представник за довіреністю ОСОБА_3, звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що до 2001 року вона проживала в м. Глухів, де отримувала пенсію за віком. У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю їй було припинено подальшу виплату пенсії. Також мотивує свої вимоги тим, що рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 р. по справі №1-32/2009 визнано неконституційним положення п.2 ч.1 ст. 49 і другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якими пенсія виплачувалася лише громадянам України, які постійно мешкають на її території, тому протягом 10 днів після ухвалення цього рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. територіальні органи Пенсійного Фонду України зобов'язані були самостійно поновити виплату пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера. У зв'язку з цим 10.01.2015 р. вона звернулася до управління ПФУ в м. Глухові та Глухівському районі (далі Управління) із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, але своїм листом від 05.03.2015 р. відповідач відмовив у поновленні їй виплати раніше призначеної пенсії за віком, яку вона отримувала до виїзду в Ізраїль. Позивачка вважає, що такі дії відповідача не відповідають вимогам законодавства, а тому просить суд визнати протиправною відмову Управління та зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії за віком згідно чинного законодавства України, починаючи з 10 січня 2012 року.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але її представником за довіреністю ОСОБА_3 надано суду заяву, в якій повністю підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні Бурнос І.І. позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення, в яких послався на те, що виплата пенсії повинна проводитись за місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Однак, позивачка у 2001 році переїхали з України на постійне місце проживання до держави Ізраїль, і оскільки вона не проживає на території України, а між Україною та Ізраїлем немає міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, який передбачав би інші умови виплати пенсії, то Управління фізично не може забезпечити виплату їй пенсію. Також мотивує їх тим, що рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р., на яке посилається позивачка, поширюється лише на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 р. Крім того, при подачі заяви про поновлення виплати пенсії її представником не була подана належним чином завірена довіреність, яка б підтверджувала його повноваження, до того цей позов подано з пропуском шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, який встановлено ст. 99 КАС України, тому вважає позов необґрунтованим і просить відмовити в його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачці було призначено пенсію за віком і у зв'язку з виїздом до держави Ізраїль в червні 2001 року за її заявою до управління праці та соціального захисту населення Глухівської міської ради від 25.05.2001 р. їй було виплачено пенсію наперед за шість місяців, а саме, за червень - листопад 2001 року на загальну суму 535 грн., й дані обставини відповідачем не заперечуються, а тому згідно ч.3 ст. 72 КАС України вони не підлягають доказуванню. При цьому із копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що вона є громадянином України.

Також в суді встановлено, що 10 січня 2015 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, однак, у поновленні таких виплат їй було відмовлено.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Ст. 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має ті ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч.3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

А згідно зі ст. 51 цього Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 147 Конституції України передбачено, що єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Лише Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25рп/2009 у справі №1-32/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49 і другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, вищевказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення виплати пенсії позивачці, а бездіяльність відповідача щодо відмови у відновленні нарахування та виплати пенсії за віком, яку вона отримувала до виїзду на постійне місце проживання за межі України, є протиправними.

Заперечення відповідача про неможливість задоволення позову, у зв'язку з тим, що на виконання рішення Конституційного Суду України не внесено необхідних змін до відповідного законодавства, яке регулює порядок виплати, припинення та відновлення виплати пенсії, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таке не може вплинути на право позивача на відновлення виплати пенсії. Також помилковим є твердження відповідача, що це рішення Конституційного Суду України поширюється лише на осіб, які виїхали на постійне проживання за кордон після 07.10.2009 р., оскільки згідно ст. 152 Конституції закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто, порушені права поновлюються після ухвалення такого рішення, тобто, в даному випадку - після 07.10.2009 р., але це не означає, що дане рішення не поширюється на осіб, які виїхали з України до ухвалення вищевказаного рішення Конституційного Суду України

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. А ч.2 ст. 99 цього Кодексу передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії, починаючи з 10 січня 2012 року. Однак, з матеріалів справи вбачається, що вона звернулася до Управління ПФУ в м. Глухові та Глухівському районі з відповідною заявою 10 січня 2015 року (дата надіслання заяви), а із позовом до суду - 13 березня 2015 року. Тому, враховуючи вищевказані положення законів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню щодо зобов'язання поновити виплату позивачці пенсію, починаючи з 10 липня 2014 року, а не з 10 січня 2012 року, як зазначено у позовній заяві.

На підставі ст.ст. 8,22,24,46,147,152 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року у справі №1-32/2009, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та керуючись ст.ст. 6,8-11,17, 19,51,69,70-72,94,99,104,158-163,167,256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Глухові та Глухівському районі щодо відмови поновити виплату пенсію за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Глухові та Глухівському районі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 10 липня 2014 року, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Глухівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя