Справа № 826/3452/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

02 березня 2015 року м. Київ № 826/3452/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А., розглянувши адміністративний позов

ОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами ОСОБА_1;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збитки, ОСОБА_1, що виникли внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами, грошових коштів за договорами банківського вкладу (ощадного сертифікату).

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збитки спричинені бездіяльністю Фонду гарантування вкладів фізичних у розмірі 73700 гривень 00 коп. за договором №001109 від 14.03.2012 року.

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збитки спричинені бездіяльністю Фонду гарантування вкладів фізичних у розмірі 73 700 гривень 00 коп. за договором №001110 від 14.03.2012 року.

З наданого до суду позовного матеріалу вбачається, що між ОСОБА_1 та АТ «БАНК «ТАВРИКА» укладено та нині діють чотири договори банківського вкладу (ощадного сертифікату): №001109 та №001110 від 14.03.2012 року на суму 60000 гривень та 6 000 гривень кожен; №001120 від 26.03.2012 року на суму 5000 доларів США; №002776 від 03.07.2012 року на суму 10000 доларів США.

Про відкликання банківської ліцензії АТ "БАНК ТАВРИКА" позивач дізналася з публікацій в газетах "Голос України" №57 та "Урядовий кур'єр" №56 від 26 березня 2013 року.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" від 20.09.2001р. (в редакції від 02.12.2010р.) вищевказаного закону передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику учасника (тимчасового учасника) Фонду та санаційного банку відшкодування коштів за його вкладами, включаючи відсотки, в розмірі вкладів на день настання недоступності вкладів, але не більше 150000 гривень по вкладах у кожному із таких учасників. Будь-яких обмежень щодо гарантування вкладів підтверджених ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника вищевказаний закон не передбачав.

На підставі зазначеного закону позивач 16.04.2013 року, 24.04.2013 року та 25.04.2013 року, зверталася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ТАВРИКА" Соловйової Н.А. із заявами про повернення розміщених в АТ "БАНК ТАВРИКА" грошових коштів.

Листом від 11 липня 2013 року вих.№1450/7 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ТАВРИКА" Соловйова Н.А. повідомила позивача про те, що вимога про повернення коштів включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню згідно до 7 черговості.

Водночас, в позовній заяві відсутні відомості про оскарження листа уповноваженої особи від 11 липня 2013 року.

Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує про порушення її законних прав та інтересів відмовою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК ТАВРИКА" Соловйової Н.А. у поверненні грошових коштів, посилаючись на лист від 11 липня 2013 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що про порушення своїх прав та інтересів позивач дізналася з вищезазначеного листа, а відтак відлік строк звернення до суду починається з липня 2013 року.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

В той час, як поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В позовній заяві міститься посилання позивача на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва про відмову у відкритті провадження у справі №761/38246/14-ц від 23 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки з таким позов позивач звернулася лише 11 грудня 2014 року.

В той же час, позивачем не надаються інші докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права, починаючи з липня 2013 року по 27 лютого 2015 року.

Також позивачем не подано до суду і клопотання про поновлення пропущених строків звернення до суду.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, суд прийшов до висновку про неповажність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, а відтак і відсутність правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Керуючись ст. 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії.

У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

2. Роз'яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє його права звернутися до адміністративного суду в загальному порядку з клопотанням про поновлення строку звернення до суду з визначенням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур