Справа № 820/1785/15
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 квітня 2015 р. №820/1785/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , в якому просить суд, з урахуванням уточнень, зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання, НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що звернувся із заявою до відповідача у встановленому законодавством України порядку з проханням обміняти бланк посвідки на постійне проживання в Україні, однак в порушення вимог діючого законодавства головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області безпідставно відмовило позивачу у зміні посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням позивачем 45-річного віку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання тричі поспіль не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.

Розглянувши відомості про належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - громадянка В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківський області на підставі висновку від 24.02.2005 року була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 24.02.2005 року. В посвідці відображене місце реєстрації позивача (а.с. 13).

04.11.2014 року представник позивача звернувся з заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області як орган державної влади повинно діяти у спосіб визначений законом та в межах наданих повноважень.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання, врегульований Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМ України №251 від 28.03.2012 року (далі Порядок №251).

Пунктом 12 Порядку №251 визначено, що посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред'явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Згідно п.9 Порядку №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку (п. 16 Порядку №251).

Як вбачається з матеріалів справи та відповіді, наданої ГУ ДМС України в Харківській області, позивачем були надані до своєї заяви усі документи, необхідні для обміну бланку посвідки та поставлення відмітки про отримання посвідки.

Листом №04/2264 від 05.02.2015 року ГУ ДМС України в Харківській області повідомлено позивача про те, що посвідку на постійне проживання в Україні оформлено у порушення абзацу 4 п.4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки заява позивача про документування його посвідкою на постійне проживання, була прийнята після закінчення терміну дії цього Положення. Таким чином, на момент звернення позивача щодо видачі йому посвідки положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання.

Однак суд не погоджується з висновками Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та зазначає наступне.

Пунктом 11 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлено, що за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Проте УГІРФО ГУМВС України в Харківській області не прийнято рішення по даній заяві про обмін посвідки або про відмову в обміні посвідки, що є порушенням вимог п.11 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, відповідно до якого саме на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управлінь МВС в областях, як на територіальний орган, покладено повноваження щодо прийняття рішень, пов'язаних з оформленням посвідки на постійне проживання.

Щодо висновків відповідача про те, що на позивача не поширюються положення статей 12-15 Закону України "Про імміграцію" , оскільки громадянка СРВ ОСОБА_1 не вважається такою, що має дозвіл на імміграцію і на неї не поширюються норми пункту 4 розділу V Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" та як наслідок незаконне отримання посвідки на постійне проживання, суд зазначає.

З листа №04/2264 від 05.02.2015 року ГУ ДМС України в Харківській області вбачається, що керівництвом УГІРФО ГУМВС України в Харківській області 17.07.2003 року на підставі заяви громадянки Вєтнаму ОСОБА_1 було прийнято рішення щодо документування її посвідкою на постійне проживання в Україні відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України „Про імміграцію". Однак, відповідно до вказаної законодавчої норми такими, що мають дозвіл на імміграцію, вважаються іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Тобто з відповідною заявою необхідно було звернутися до 7 лютого 2002 року. У зв'язку із зазначеним, буде вирішуватися питання щодо визнання громадянки В'єтнаму ОСОБА_1 такою, що не має дозволу на імміграцію в Україну.

Судом встановлено, що видача посвідки на постійне проживання позивачу здійснювалась відповідно до абз. 3 п.4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Як зазначено вище, позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні 24.02.2005 року.

Під час реєстрації місця проживання позивача будь-яких доказів стосовно наявності претензій, додаткових вимог або заперечень з боку відповідача до позивача, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області керувалося п. 4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1.

Крім того, згідно п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

З аналізу вказаної норми вбачається, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає оформлення дозволу на імміграцію. А відтак, позивач не повинен був отримувати дозвіл на імміграцію.

Суд зазначає, що на момент розгляду заяви відповідачем не прийнято рішення щодо визнання громадянки В'єтнаму ОСОБА_1 такою, що не має дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до приписів ст. 71 КАС України до суду також не подано відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та відповіді, наданої ГУ ДМС України в Харківській області, позивачем були надані до своєї заяви усі документи, необхідні для обміну бланку посвідки та поставлення відмітки про отримання посвідки, а відмовлено йому було, у зв'язку незаконним отриманням посвідки через несвоєчасне звернення із заявою про видачу посвідки на постійне проживання.

Згідно приписів п.17 вищезазначеного Порядку, рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Відмовляючи в обміні бланку посвідки на постійне місце проживання, встановленого зразку, головним управління Державної міграційної служби в Харківській області в своєму листі №04/2264 від 05.02.2015 року не зазначено жодних із підстав, перелічених у Положенні від 28.03.2012 року №251 для не виконання дій щодо здійснення обміну бланку посвідки.

Обмін бланку посвідки не здійснено.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте доказів правомірності, законності та обґрунтованості дій відповідача до суду не надано.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 128, 159, 160-164, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання, НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Стягнути з Державного бюджету України (р/р 4011, платник - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, код ЄДР 37999628, юридична адреса: м. Харків, вул. Плеханівська 29) на користь громадянки Вєтнаму ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.)

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волошин Д.А.