Справа № 2а-5418/11/1370
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2011 р. № 2а-5418/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кравчука В.М.

за участю секретаря судового засідання Ганачівської Л.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши справу за позовом

ОСОБА_2
до Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції
про про скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору від 04.05.2011р. ВП № 26240645, а дій державного виконавця Пиць А.А..-неправомірними. Одночасно позивач заявив клопотання про забезпечення позову, в задоволенні якого ухвалою від 20.05.2011 р. було відмовлено.

Позовні вимоги мотивує тим, що виконавче провадження по стягненню з боржника -ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 33 825,47 грн. було відкрито неправомірно, оскільки така не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що у виконавчому документі не зазначено строк, протягом якого він може бути пред'явлений до виконання, відсутня дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, відсутнє повне найменування юридичної особи, її адреса та не вказано на чию користь слід стягнути виконавчий збір, а виконавче провадження відкрито не за місцем проживання боржника. На думку позивача, такі дії неправомірні дії державного виконавця Пиць А.А. призвели до винесення незаконної постанови про стягнення виконавчого збору.

Представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову. Пояснив, що 28.04.2011 р. ним було винесено постанову про повернення виконавчих проваджень з виконавчого напису нотаріуса від 31.12.2009 р. № 11486 та № 11487. При винесенні постанови від 04.05.2011 р. про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору та постанов про стягнення витрат на проведення виконавчих дій керувався ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про стягнення виконавчого збору винесена з урахуванням вимог Інструкції про проведення виконавчих дій, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р., Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У Галицькому ВДВС ЛМУЮ на виконанні перебувало зведене виконавче провадження ВП № 19410233 з виконання виконавчого напису від 31.12.2009 р. 3 11486 та № 11487, видного приватним нотаріусом Дячуком О.А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк».

Копії постанов про відкриття зазначених виконавчих провадженнях боржник -ОСОБА_2 отримала. В судовому засіданні представник позивача цього не заперечив.

Державним виконавцем з 03.03.2011 р. по 28.04.2011 р. проводились виконавчі дії з метою звернення стягнення на нерухоме майно боржника. За наслідками проведених виконавчих дій державним виконавцем скеровано заявку у Головне управління юстиції у Львівській області для призначення тендеру з визначення торговельної організації нерухомого майна -АДРЕСА_2. Проте 21.04.2011 р. у Галицький ВДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчих документів без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

27.04.2011 р. державним виконавцем Галицького ВДВС бойком О.В. на підставі виконавчого напису № 11487 від 31.12.2009 р. винесено постанову про стягнення з боржника -ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 33 825,47 грн., стягував ПАТ «ОТП Банк».

28.04.2011 р. на виконання вимог п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих проваджень з виконання виконавчого напису нотаріуса від 31.12.2009 р. № 11487 та № 11486 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, належну ОСОБА_2

Так, 04.05.2011 р. державним виконавцем Галицького ВДВС Пиць А.А. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору № 177791104 від 27.04.2011 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 33 825,47 грн. виконавчого збору на користь стягувача - Держави. Боржнику надано строк для добровільного виконання постанови до 11.05.2011 р. Копію постанови боржник отримала 06.04.2011 р. Однак, вважає постанову від 04.05.2011 р. незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, винесеної Галицьким ВДВС ЛМУЮ.

Оцінюючи встановлені обставини та доводи позивача, Суд дійшов висновку про безпідставність позову з наступних міркувань.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним щодо інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 09.03.2011 р. чинній на момент виникнення правовідносин) вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ст. 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи як виконавчі написи нотаріусів.

Як встановлено Судом, з 03.03.2010 р. р. по 28.04.2011 р. державним виконавцем проводились виконавчі дії з метою звернення стягнення на нерухоме майно боржника, однак 21.04.2001 р. стягувач -ПАТ «ОТП Банк»подав заяву про повернення виконавчих документів без виконання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Згідно з ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Спору щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса немає.

Оцінюючи твердження позивача про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору, Суд зазначає наступне.

Статтею 50 Закону передбачено наслідки завершення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З зазначеної правової норми вбачається, що державний виконавець вчиняє певні необхідні дії, пов'язані з поверненням виконавчого документа.

Відповідно до ст. 41 Закону витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Стаття 28 Закону встановлює розмір виконавчого збору. У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З наведено норми закону вбачається, що у разі, коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, виконавче провадження про стягнення виконавчого збору не проводиться, як помилково вважає позивач, за заявою стягувача (в даному випадку ПАТ «ОТП Банк»).

З урахуванням наведеного, у державного виконавця були правові підстави для стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 і в його діях відсутні ознаки, що свідчать про недотримання в цій частині вимог Закону України «Про виконавче провадження», а доводи позивача, викладені в позовній заяві ґрунтуються на невірному тлумаченні положень Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо твердження позивача про невідповідність виконавчого документа та постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору встановленим вимогам, то Суд вважає таке необґрунтованим.

Стаття 18 Закону встановлює вимоги до виконавчого документа. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається, виконавче провадження про стягнення виконавчого збору відкрите на підставі постанови від 27.04.2011 р. в якій зазначено дату набрання рішенням чинності (27.04.2011 р.) та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання (з 28.04.2011 р. ). Щодо зазначення особи стягувача -ПАТ «ОТП Банк»в постанові від 27.04.2011 р., то така зазначено вірно оскільки дана постанова винесена в межах виконавчого провадження, де стягувачем виступав саме банк. Оскільки, постановою від 04.05.2011 р., стягнення виконавчого збору виділено в окреме провадження, де банк вже не виступає стороною виконавчого провадження, стягувачем вказано -держава, так як витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оцінюючи відповідність постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору від 04.05.2011 р. вимогам закону, суд виходить з того, така відповідає Інструкції про проведення виконавчих дій, затв. наказом Мін'юсту України № 74/5 від 15.12.1999 р., Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затв. наказом Мін'юсту України від 20.05.2003 р. Документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (ЄДРВП). Відповідно до п. 2.1 Положення про ЄДРВП, дані виконавчих документів, що надішли до органу державної виконавчої служби підлягають обов'язковому внесенню до Єдиного реєстру. Державний виконавець зобов'язаний вносити процесуальні документи у ЄДРВП та відповідно до Додатку 28 Інструкції передбачено зразок постанови про стягнення виконавчого збору, в якому не передбачено таких вимог до постанови, як дата набрання рішенням чинності та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому Суд звертає увагу позивача на те, що такі дані вказані в самому виконавчому документі (постанові від 27.04.2011 р. ) на підставі якого відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору, не зазначення яких в постанові про відкриття не порушує прав чи інтересів боржника.

Відповідно до ст. 20 закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Оскільки виконання виконавчого напису нотаріуса проводилось за місцезнаходження майна Галицьким ВДВС, то й стягнення виконавчого збору проводиться за місцем знаходження майна боржника, що не є порушенням Закону, прав, свобод чи інтересів боржника.

Доводи позивача про відсутність у виконавчому документі, постанові про відкриття виконавчого провадження встановлених Законом даних в судовому засіданні не підтвердилися. За змістом ч.1 ст. 181 КАС України учасник виконавчого провадження має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної виконавчої влади. З урахуванням вимог ст. ст. 11, 71 КАС України факт порушення своїх прав повинен доводити позивач.

В позовній заяві позивач не зазначає які саме його права, свободи чи інтереси порушено, а в судовому засіданні не навів доказів, що відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору на підстав виконавчого документа від 27.04.2011 р., завдає яку-небудь шкоду його охоронюваним законом правам чи інтересам.

Враховуючи наведене, Суд вважає, що вимоги є необґрунтованими, а в задоволенні позову слід відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 86, 94, 160-163 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 26 травня 2011 року.

Суддя В.М. Кравчук

З оригіналом згідно

Суддя В.М. Кравчук