Справа № 2а-3444/10/0470
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року м. Київ К/9991/58875/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дніпропласт» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дніпропласт» до Дніпропетровської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ТОВ «ТД Дніпропласт» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2010 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ТД Дніпропласт» було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2011 року апеляційну скаргу ТОВ «ТД Дніпропласт» було залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2010 року - без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ТД Дніпропласт», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2011 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ТОВ «ТД Дніпропласт» задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 07.10.2009 № 29 PR-R, укладеному між ТОВ «ТД Дніпропласт» та ТОВ «Формика-Юг» (Росія), позивачем здійснювалось ввезення на митну територію України товару „ПЕТ-преформи з твердого поліетилентерефталату: 53 г. прозора 264576 шт. ТУ 2297-001-07. Виробник: ТОВ «Формика-Юг», RU. Торговельна марка «Формика-Юг» та 15.02.2010 року надано для здійснення митного оформлення до Дніпропетровської митниці.

Митна вартість товару була заявлена шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1, за ціною договору (метод 1) відповідно до статті 267 Митного кодексу України.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару були надані наступні документи:

- уніфікована митна квитанція МД-1 від 12.02.2010 року № 508355;

- облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 25.12.2009 року № 11000/3/09/311986;

- повідомлення про намір увезення (ПНУ) від 12.02.2010 року;

- накладна CMR від 11.02.2010 року № 0129390;

- калькуляція витрат від 09.02.2010 року № 6;

- довідка про транспортні витрати від 09.02.2010 року № 6;

- рахунок-фактура (інвойс) від 09.02.2010 року № 002;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 07.10.2009 року № 29 PR-R із доповненням від 09.02.2010 року № 2;

- договір (контракт) про перевезення від 10.09.2008 року № МП022/08;

- висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи (МОЗ України) від 23.12.2008 року № 05.03.02-03/74139;

- довідка про проведення декларування ватних цінностей від 14.01.2010 року;

- висновок експерта від 11.02.2010 року № 011-08-00087;

- сертифікат про походження товару форми СТ-1 від 11.02.2010 року № RU UA ;

- паспорт якості від 11.01.2010 року;

- паспорт якості від 12.01.2010 року;

- паспорт якості від 14.01.2010 року;

- паспорт якості від 15.01.2010 року.

Згідно із статтею 88 Митного кодексу України, декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. Декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 262 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість і подані відомості про її визначення повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 266 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Згідно із статтею 265 Митного кодексу України, митий орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно із пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 № 339, для забезпечення повного контролю за правильністю визначення митної вартості товару було застосовано наступні контрольні заходи:

перевірка наданих для митного контролю й митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості;

консультація з декларантом з метою обміну інформацією, яка стосувалась даної операції та її вплив на вартість товару;

порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів було встановлено, що цей рівень значно нижчий рівня митної вартості товарів, інформація про які була наявна у митному органі.

Посадова особа відділу контролю митної вартості Дніпропетровської митниці, що здійснювала перевірку даних, зазначених у ДМВ, і її оформлення, відповідно до Порядку заповнення декларації митної вартості, затвердженого наказом ДМСУ від 02.12.2003 року № 828, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2003 року за № 1192/8513, на аркуші № 1 ДМВ учинила запис: «необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару на підставі пункту 11 ПКМУ від 20.12.06 № 1766:

висновки про якісні та вартісні характеристики товару, надані експертними організаціями, що мають право згідно із законодавством;

інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини;

банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, відповідно до виставленого рахунка-фактури;

банківські платіжні документи, а також інші платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Додаткові документи надати в термін 10 днів (пункт 13 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766)».

Представника ТОВ «ТД Дніпропласт» в той же день було ознайомлено з цим записом під підпис, у зв'язку із чим він вчинив запис: «З переліком додаткових документів ознайомлений. Консультація із ВКМВ проведена. Надані наступні додаткові документи:

калькуляція виробника товару;

прайс-лист виробника.

Інші витребувані документи не можуть бути надані і не впливають на визначену за першим методом митну вартість товару».

Для підтвердження заявленої митної вартості товарів подається пакет документів, перелік яких міститься в постанові Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження».

Відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до митного кодексу України включаються до ціни товару, декларант зобов'язаний подати договір (контракт) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Пунктом 4.4. договору від 10.09.2008 року № МП 022/08 про надання транспортно-експедиційних послуг, передбачено, що оплата наданих послуг з перевезення вантажу здійснюється на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі послуг протягом 5 календарних днів з дати надання послуг.

Датою надання послуг є дата підпису представника відправника на акті приймання-передачі. Акту до митного органу не надано.

Таким чином, за наявності розбіжностей щодо ціни товару та враховуючи норми пункту 8 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1766, митниця обґрунтовано вимагала від позивача підтвердження такої складової ціни товару як фактична сплачена вартість транспортних послуг.

Пунктом 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України визначено, що якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу України, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.

Недостатність документів для підтвердження митної вартості заявленого товару унеможливило застосування методу 1.

Статтею 267 Митного кодексу України визначено, що кожний наступний метод застосовується якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до статті 268 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 Митного кодексу України, за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами (другий метод), які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна походження;

4) виробник.

При застосуванні другого методу визначення митної вартості товару митний орган використав інформацію, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України про продаж ідентичних товарів. При цьому враховано країну походження товару, умови поставки, a також дата оформлення ідентичних товарів, що підтверджуються відомостями, які містяться у витягу з інформаційної системи системи.

Таким чином, дії митниці щодо визначення митної вартості товару є правомірними та обґрунтованими .

Згідно із пунктом 6.5. Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби від 20.04.2005 року № 314 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.04.2005 за № 439/10719, за наявності достатніх підстав, установлених законодавством України, посадова особа митного органу може відмовити в прийнятті ВМД, митому оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, з оформленням Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України (далі Картка відмови) в порядку, установленому законодавством України.

Відповідно до пункту 6.6. Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, за наявності достатніх підстав, установлених законодавством України, посадова особа митного органу може відмовити в прийнятті ВМД, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України з оформленням Картки відмови в прийнятті митної декларації

Відповідно до Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2005 року за № 1562/11842, у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України. У Картці повинні бути в стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України посадовими особами було оформлено картку відмови від 15.02.2010 року № 110000015/0/000268.

Враховуючи, що при винесенні спірного рішення про визначення митної вартості товарів та оформленні картка відмови посадові особи митниці діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинними законодавством, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дніпропласт» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дніпропласт» до Дніпропетровської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз