Справа № 308/15615/13ц
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 р. Справа № 876/2862/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

розглянувши у письмовому проваджені в м. Львові апеляційні скарги Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання протиправними рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 вересня 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 в якому просили визнати протиправними рішення відповідача: №437 від 05 грудня 2012 року в частині п.1.5., яким присвоєно поштову адресу будинку АДРЕСА_1 21/100 будинковолодіння АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_2; №472 від 19 грудня 2012 року в частині п.1.3., яким оформлено свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради: №437 від 05 грудня 2012 року в частині п.1.5., яким присвоєно поштову адресу будинку АДРЕСА_1 21/100 будинковолодіння АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_2; №472 від 19 грудня 2012 року в частині п.1.3., яким оформлено свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали апеляційні скарги на неї, в якій просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги Виконавчий комітет Ужгородської міської ради зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства і не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Також, Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради зазначено, що порядок присвоєння поштових номерів на об'єкти нерухомого майна у місті Ужгород на момент винесення оскаржуваного рішення регулювались рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 16 лютого 2009 року №155 «Про надання поштової адреси та ведення адресного плану міста» і рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 16 лютого 2011 року №50 «Про затвердження порядку присвоєння та змін поштових адрес об'єктам нерухомого майна в місті».

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції зазначила, що дана постанова прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Також, апелянт по справі зазначила, що квартири №1 і №2 по АДРЕСА_2 є абсолютно ізольованими одна від одної. Квартира №1 знаходиться на першому поверсі двоповерхового двоквартирного будинку, вхід в яку проведено з боку вулиці. Квартира №2 знаходиться на другому поверсі, вхід в яку є з боку дворової частини прибудинкової території. Жодні приміщення цих квартир не знаходяться у спільному користуванні позивачів та третіх осіб.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що оскільки відповідне майно являється приватною власністю ОСОБА_2 і рішення виконавчого комітету стосуються безпосередньо прав та інтересів останньої, то будь-яких прав оспорювати рішення, які стосуються нерухомого майна, в позивача не було, оскільки при цьому жодним чином його права та інтереси не порушуються, а відтак і не потребують захисту.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 грудня 2012 року Виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв Рішення №437. Пунктом 1.5. даного рішення було затверджено, згідно з адресним планом міста, поштову адресу АДРЕСА_1 на 21/100 частин житлового будинку, власник - ОСОБА_2.

19 грудня 2012 року Виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв Рішення №472, яким вирішено видати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на будинок літ. А загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із виділенням об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна та присвоєння поштової адреси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із ст.367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів вважає зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази укладання договору про поділ нерухомого майна між позивачами і третіми сторонами, а тому станом на момент прийняття відповідачем спірного рішення №437 від 05 грудня 2012 року будинковолодіння АДРЕСА_2 належало на праві спільної часткової власності наступним особам:

- ОСОБА_3 - частка 38/100;

- ОСОБА_2 - частка 21/100;

- ОСОБА_5 - частка 30/100;

- ОСОБА_4 - частка 11/100.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку задовольняючи адміністративний позов, так як відповідач по справі без згоди усіх співвласників майна прийняв рішення стосовно адреси будинку АДРЕСА_2, чим було порушено права позивачів по справі. Щодо покликання апелянта по справі ОСОБА_2, що квартири №1 і №2 по АДРЕСА_2 є абсолютно ізольованими одна від одної і жодні приміщення цих квартир не знаходяться у спільному користуванні позивачів та третіх осіб, то колегія суддів вважає зазначити, що за відсутності договору про поділ нерухомого майна, таке майно є спільній власності.

Також, щодо твердження ОСОБА_3 про те, що відповідне майно являється приватною власністю ОСОБА_2 і рішення виконавчого комітету стосуються безпосередньо прав та інтересів останньої, то колегія суддів вважає зазначити, що ОСОБА_2 на час звернення до відповідача володіла лише 21/100 від майна, яке перебувало у спільній частковій власності.

Окрім того, позивачем по справі - ОСОБА_4 було подано заяву від 26 березня 2015 року про закриття провадження по справі посилаючись на ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з примиренням осіб.

Відповідно до ч.2 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.197, ст.199, ст.203, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Заяву ОСОБА_4 про закриття провадження - задоволити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2014 року по справі №308/15615/13-ц - визнати нечинною.

Провадження по справі №308/15615/13-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання протиправними рішень - закрити.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя Д.М. Старунський

Суддя А.І. Рибачук