Справа № 9101/100545/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

9101/100545/2012

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на п.1.2 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі – Закон № 2181) та зазначив, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним. Апелянт стверджує, що ним не було допущено несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов'язань протягом граничних строків, визначених Законом №2181, в зв’язку з чим у відповідача були відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених п.п. 17.1.7. Закону № 2181.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено. При цьому суд зазначив, що у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, який було самостійно визначено платником податків у платіжних доручення під час виконання ним свого обов'язку при сплаті сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, та направляти суми при веденні оперативного обліку платежів на погашення податкового боргу за інший податковий період.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального права. Апелянт вказує на законність дій податкового органу, які спрямовані на погашення податкового боргу платника податків, що виник в результаті узгодження сум податкових зобов’язань внаслідок прийняття Верховним Судом України рішення від 01.09.2009року, шляхом проведення операцій в особових рахунках платників податків в хронологічному порядку.

Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, судове рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28.05.2010 року податковим органом була проведена документальна невиїзна перевірка з питання своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) позивачем за період з 30.09.2009року по 28.04.2010 року.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181 встановлено, що уразі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, -у розмірі п’ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

З урахуванням вищевказаних норм підставою для застосування санкції є несвоєчасна сплати платником податків узгодженої суми податкового зобов’язання.

Пунктом 7.7 ст.7 Закону № 2181 передбачено принцип рівності бюджетних інтересів, а саме, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) -у рівних пропорціях.

За приписами пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону №2181 джерелами самостійної сплати податкових зобов’язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов’язань і погашення податкового боргу.

У відповідності до пункту 6 статті 7 Закону України “Про Національний банк України” систему, порядок і форми платежів визначає Національний банк України.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит “Призначення платежу” платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення “Призначення платежу”. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Тобто право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Тому суми податкових зобов’язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами ”від 21.12.2000 №2181-111 слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов’язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Закон №2181 є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, та визначає вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Разом з тим, серед таких заходів відсутня зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, суд вірно визначився щодо того, що у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, який було самостійно визначено платником податків у платіжних доручення під час виконання ним свого обов'язку при сплаті сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, та направляти суми при веденні оперативного обліку платежів на погашення податкового боргу за інший податковий період. У разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов’язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов’язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Тобто самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов’язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Крім того, судом першої інстанції було враховано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2010р., залишену без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 у справі № 2а-2820/10/0870 за позовом Відкритого акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі і великими платниками податків у м. Запоріжжі, якою визнано протиправними дії Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків), м.Запоріжжі по розподілу коштів та зміні призначення платежів, визначених позивачем в платіжних дорученнях, якими позивач сплачував поточні податкові зобов’язання з податку на додану вартість за березень 2010 року.

Колегєю суддів також враховано постанову Верховного Суду України від 01.09.2009 р. у справі №21-496во09 та судові рішення у справі 2а-0870/7247/11.

За встановлених обставин слід зазначити, що висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, фактичним обставинам спору; судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

УХВАЛИВ:

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна