Справа № 826/18480/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - відповідач, Мінагрополітики України) в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати наказ від 24 вересня 2014 року № 461-к «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації Мінагрополітики України з 24 вересня 2014 року;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8052,04 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації Мінагрополітики України та стягнення середнього заробітку в розмірі 8052,04 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2015 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Мінагрополітики України від 24 вересня 2014 року № 461-к «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації Мінагрополітики України з 24 вересня 2014 року;

- стягнено з Мінагрополітики України на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 15176,70 грн.;

- допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації Мінагрополітики України та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Мінагрополітики України від 24 вересня 2014 року №461-к «Про звільнення ОСОБА_2.» позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

При цьому, відповідачем зазначено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до попередження про наступне вивільнення працівників Мінагрополітики України 11 липня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про наступне вивільнення із займаної посади головного спеціаліста відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації по закінченню двох місяців з дня цього попередження відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності апарату Мінагрополітики України.

В матеріалах особовою справи позивача також міститься пропозиція про переведення головному спеціалісту відділу комунікацій із засобами масової інформації Управління комунікацій із засобами масової інформації, зв'язків з громадськістю та інформатизації ОСОБА_2, згідно з яким позивачу запропоновано роботу на посаді головного спеціаліста відділу бюджетного фінансування Департаменту фінансово-кредитної політики та бухгалтерського обліку.

Відповідно до акта про відмову від підпису від 23 вересня 2014 року, складеного співробітниками Мінагрополітики України, ОСОБА_2 відмовилась від пропозиції про переведення на посаду головного спеціалісту відділу бюджетного фінансування Департаменту фінансово-кредитної політики та бухгалтерського обліку.

Таким чином, позивача повідомлено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та запропоновано нову іншу роботу, а тому, на думку відповідача, позивача було звільнено у відповідності до вимог законодавства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з довідкою Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня №2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» «Центр здоров'я жінки» від 23 вересня 2014 року, копія якої міститься у матеріалах справи, позивач перебувала у стані вагітності малого терміну (3-4 тижні).

Отже, на день звільнення та прийняття оскаржуваного наказу ОСОБА_2 була вагітною.

Згідно із ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Наявність вагітності на день звільнення працівниці за ініціативою власника або уповноваженого ним органу при відсутності ліквідації підприємства, установи, організації являється безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді.

При цьому для застосування ч. 3 ст. 184 КЗпП України закон передбачає наявність стану вагітності саме на час звільнення особи, а не на час розгляду справи. Застосування даної норми не ставиться в залежність і від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 11 листопада 2009 року № 6-15304вов09, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 08 квітня 2014 року №К/800/35350/13, від 11 грудня 2014 року №К/800/10002/13.

За результатами розгляду аналогічних справ вказані суди дійшли висновку про те, що наявність вагітності на час звільнення є підставою для поновлення на роботі, а несвоєчасне повідомлення працівницею роботодавця про свою вагітність не впливає на застосування гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України.

Частина 1 ст. 2442 КАС України встановлює, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності працівників апарату Мінагрополітики України, наприклад відповідний наказ про скорочення чисельності, штатні розписи до та після скорочення чисельності.

До апеляційної скарги відповідачем додано копію наказу Мінагрополітики України №258 від 09 липня 2014 року «Про введення в дію структури та штатного розпису Міністерства аграрної політики та продовольства України», при цьому колегія суддів звертає увагу, що з копії вказаного документу неможливо зробити висновок про те, що у відповідача відбулося саме скорочення чисельності працівників апарату, адже вказаним наказом лише введено в дію структуру та штатний розпис відповідача при цьому відсутня інформація про те, що стало приводом для таких змін, а інших документів відповідачем до суду не надано.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність в матеріалах справи доказів скорочення чисельності апарату Мінагрополітики України та встановлений факт перебування позивача на день звільнення у стані вагітності, є підставою для скасування наказу Мінагрополітики України від 24 вересня 2014 року №461-к «Про звільнення ОСОБА_2.» та поновлення позивача на раніше займаній посаді із стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються обставинами, встановленими судом першої інстанції, та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 08.04.2015 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.