Справа № 2-а-488/11
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-488/11

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Добров П.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарях Голбан К.В. і Сівєлькіній С.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_2, його представника-адвоката Занько А.Н., 3-ї особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та 3-х осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання неправомірними рішень органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2011р. ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, 3-х осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним рішення виконавчого комітету Крижанівської сільської ради від 28.10.1997 року №91 «Про передачу ОСОБА_5 у приватну власність безкоштовно земельної ділянки площею 981,0 кв.м.» та від 28.10.1997 року №92 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0.098 га», на підставі якого був виготовлений державний акт на право приватної власності від 18.05.1998 року;

- скасувати державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_5 Крижанівською сільською радою народних депутатів 18.05.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Крижанівської сільської ради від 28.10.1997 року № 92;

- зобов'язати Крижанівську сільську раду надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою і передати ОСОБА_2 у користування земельну ділянку НОМЕР_1 площею 981 кв.м.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.07.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012 року, позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано протиправним рішення виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.10.1997 року №91 «Про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0.981 га, яка розташована на території КУрижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, с.Ліски». Скасовано державний акт серії ОД, виданий 18.05.1998 року Крижанівською сільською радою на ім'я ОСОБА_5 на право власності на земельну ділянку загальною плщею 0.981 га, яка розташована на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, с.Ліски. Зобов'язано Крижанівську сільську раду Комінтернівського району Одеської області найближчої сесії сільської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо переоформлення земельної ділянки НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яка за життя була відведена у користування ОСОБА_6 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 лютого 2013 року постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.07.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду Одеської області від 23.10.2012 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 26.09.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.09.2014р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

23.08.1994 року землевпорядником сільської ради, на підставі рішення Крижанівської сільської ради №11 від 26.03.1993 року, ОСОБА_6 було проведено виділення в натурі земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої в АДРЕСА_1, площею 981 кв.м., а рішенням Комінтернівської РДА Одеської області від 21.12.1994 року №378 йому було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на вказаній земельній ділянці.

28.09.1993 року виконавчий комітет Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області своїм рішенням №48 виділив ОСОБА_5 під будівництво житлового будинку земельну ділянку НОМЕР_2 площею 981 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_2, а 23.09.1996 року Комінтернівська РДА своїм рішенням №738 надала ОСОБА_5 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на цій земельній ділянці та видала будівельний паспорт забудовника.

28.10.1997 року рішенням виконавчого комітету Крижанівської сільської ради №91 ОСОБА_5 передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 981 кв.м., а 18.05.1998 року, останньому, на підставі вказаного рішення №92, Крижанівською сільською радою видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

03.08.2005 року ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу, продав ОСОБА_4 вищевказану земельну ділянку площею 0.098 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

13.11.2006 року позивач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_6 та складалася із вкладу з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями у філії №0285 Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Державний ощадний банк України» та майнового паю у КСП РГАКП «Чорноморець».

17.11.2006 року ОСОБА_2 звернувся до Крижанівської сільської ради із заявою про переоформлення на його ім'я документів на земельну ділянку, що за життя була відведена його батьку - ОСОБА_6, на яку отримав відмову у наданні дозволу на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішеннями сільської ради, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій та рішень органу місцевого самоврядування та відповідно, з безпідставності позовних вимог.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, може тільки частково погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Аналогічне положення міститься і в ч.1 ст.116 ЗК України, згідно якої, громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Як слідує з приписів ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Так, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що рішенням Крижанівської сільської ради №11 від 26.03.1993 року батьку позивача - ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку НОМЕР_1 площею 981 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1, а рішенням Комінтернівської РДА Одеської області №378 від 21.12.1994 року, останньому було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на цій земельній ділянці.

Разом з тим, судами обох інстанцій з матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_6 за життя будівництво на цій земельній ділянці фактично так і не розпочав, виготовиши лише тільки будівельний паспорт та проект забудови.

Далі, як видно по справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а його син - позивач ОСОБА_2 13.11.2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті батька та яка, в свою чергу, складалася лише із вкладу з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями у філії №0285 Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Державний ощадний банк України» та майнового паю в розмірі 0,17% у КСП РГАКП «Чорноморець».

При чому, слід зазначити, що як встановлено з матеріалів справи, спірна земельна ділянка не входила до вказаного вище майнового паю рибколгоспу «Чорноморець», який 13.11.2006р. успадкував позивач.

17.11.2006 року ОСОБА_2 звернувся до Крижанівської сільської ради із заявою про переоформлення на його ім'я документів на земельну ділянку, що за життя була відведена його батьку - ОСОБА_6, на яку отримав відмову у наданні дозволу на безоплатну приватизацію цієї земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані вище дії сільської ради були оскаржені позивачем до Комінтернівського районного суду Одеської області суду, який, в свою чергу, своєю постановою від 06.03.2009р. (суддя Добров П.В.) відмовив ОСОБА_2 у задоволенні того позову, але, в подальшому, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2009р. (справа №22а-12602/08) дана постанова суду 1-ї інстанції була скасована та провадження у справі закрито з підстав того, що цей спір необхідно було вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у зв'язку із зазначеними обставинами, позивач, не зважаючи на продаж спірної земельної ділянки 03.08.2005 року 3-й особі ОСОБА_4, вирішив оскаржити всі рішення виконкому Крижанівської сільської ради, які стосуються передачі ОСОБА_5 у приватну власність безкоштовно цієї спірної земельної ділянки площею 981,0 кв.м та виданий останньому державний акт на право приватної власності на неї від 18.05.1998 року, оскільки вважав, що дана земельна ділянка повинна належати саме йому, як спадкоємцю її забудовника.

Дійсно, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Аналогічні положення щодо спадкування права користування земельною ділянкою, наданою для забудови містяться і у ст.413 ЦК України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин).

Така ж правова позиція з цього питання була висловлена і Верховним судом України в своїй ухвалі від 31.08.2011 року, прийнятою в порядку цивільного судочинства, на яку, в свою чергу, посилається і сам позивач в обґрунтування свої позиції.

Як слідує з приписів ч.2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи дану справу, суд 1-ї інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, на думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки в даному випадку, позивач, бажаючи захистити своє порушене право користування спірною земельною ділянкою, набуте ним в порядку спадкування за законом, фактично оспорює право власності на цю земельну ділянку 3-х осіб.

Так, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом), компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАСУ).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України, сільська (міська) рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Таким чином, вирішуючи даний спір по суті, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди (користування, власності) земельної ділянки в порядку, встановленому законом, оскільки при цьому він не здійснює владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суд 1-ї інстанції дійшов помилкового висновку, що даний позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (т.б. ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що аналогічна позиціїя з цього питання в останній час була вже неодноразово висловлена як Вищим адміністративним судом України, зокрема в ухвалі від 20.01.2015р. (справа №К/800/46351/14), так і Верховним судом України, зокрема в ухвалі від 11.11.2014р. (справа №21-493а-14).

Отже, за таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і, відповідно, повинні розглядатися виключно в порядку цивільного судочинства, тобто за правилами ЦПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі - якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно із ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, судова колегія, відповідно до ст.203 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу позивача, скасувати постанову суду 1-ї інстанції та закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Одночасно, апеляційний суд, в свою чергу, погоджуючись із доводами позивача, також вважає за необхідне зазначити й про те, що головуючий у справі - суддя Добров П.В., в даному випадку, не міг брати участь у повторному (новому) вирішенні даної справи і підлягав відводу (самовідводу) згідно із ч.2 ст.27 та ч.1 ст.28 КАС України, оскільки ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014р. було скасовано його попередню ухвалу по цій же справі від 26.02.2014р. про закриття провадження, що, є ще однією і самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду 1-ї інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 вересня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та 3-іх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними рішень та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення із даним позовом до загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко