Справа № 813/6737/13-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 876/12507/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату недоїмки,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування їй заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 849,91 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф1184 від 01.08.2013 року на суму 849,91 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 849 грн. 91 коп. Визнано протиправною та скасовано вимогу управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про сплату недоїмки від 01.08.2013 року № Ф 1184 на суму 849 грн. 91 коп.

Постанова суду першої інстанції, мотивована тим, що оскільки позивач отримує довічну пенсію за віком, вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому дії відповідача по нарахуванню останній суми заборгованості за період другого кварталу 2013 року в розмірі 849 грн. 91 коп. є неправомірними, а вимога про сплату боргу на зазначену суму підлягає скасуванню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року та прийняти нову постанову, якою відовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, є платником єдиного внеску. Оскільки кошти в рахунок сплати єдиного внеску за другий квартал 2013 року до 21.07.2013 не надходили, тому станом на 21.07.2013 року у позивача виник борг в сумі 849,91 грн., на підставі чого виставлено вимогу №Ф-1184 на 849,91 грн.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 23.10.1996 року, з 01 січня 2012 року є платником єдиного податку із видом діяльності - роздрібна торгівля з лотків та на ринках (а.с. 12, 13).

Також, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем 1 серпня 2013 року прийнято вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу за №Ф1184, а саме суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 849,91 грн. за період другого кварталу 2013 року.

Договір з Пенсійним фондом України про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування позивач не укладала.

01 січня 2011 року набрав чинності України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI), в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 4 цього ж Закону визначений перелік осіб, що є платниками єдиного внеску.

Пунктом 4 частини першої даної статті передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України від 07.11.2011 року №3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» були внесені зміни до Закону № 2464-VI, за якими статтю четверту цього Закону доповнено частиною четвертою. У відповідності до нової норми особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 цього Закону також встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Доводи відповідача про те, що до позивача не може бути застосовані положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки вона не досягла пенсійного віку 55 років, а тому не звільнена від сплати єдиного внеску у зв'язку із недосягненням нею пенсійного віку, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Зокрема, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону № 1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV. Таке право, зокрема, виникає у жінок після досягнення 55 років та за наявності відповідного стажу. При цьому, статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на підставі пункту «б» частини першої якої, позивач отримує пенсію, передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - із зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, ураховуючи закріплені Конституцією України гарантії громадян на соціальний захист, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ, не є платниками єдиного внеску за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14, від 13.05.2014 року № 21-74а14, а відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року у справі №813/6737/13-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату недоїмки - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник