Справа № 819/520/15-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/520/15-a

02 квітня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лановецької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лановецької районної державної адміністрації (далі - Лановецька РДА, відповідач), у якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 18.03.2015 року (а. с. 25) просив:

- визнати протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що допущена у період з 08.10.2014 року по 27.02.2015 року та полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року згідно з рішенням суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а;

- визнати протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що полягає у не проведенні з дня звільнення 12.01.2015 року виплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали до виплати згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), у термін по 27.02.2015 року;

- стягнути з Лановецької РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 12.01.2015 року по 27.02.2015 року за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 24.11.2000 року працював на посаді керівника апарату Лановецької РДА, розпорядженням голови Лановецької РДА № 85-к від 19.09.2014 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, проте постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а позивача поновлено на посаді керівника апарату Лановецької РДА з 20.09.2014 року та зобов'язано Лановецьку РДА нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року, в цій частині допущено негайне виконання судового рішення. Постанова суду набрала законної сили після її перегляду Львівським апеляційним адміністративним судом 20.01.2015 року. У даній справі 14.10.2014 року було видано виконавчий лист, а 28.10.2014 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавче провадження. Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано відповідачем у частині поновлення на роботі 03.11.2014 року (видано розпорядження про поновлення на роботі), а в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року виконано 27.02.2015 року (перераховано кошти на рахунок ОСОБА_1.).

12.01.2015 року позивача звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, проте останній у судовому порядку оскаржив розпорядження № 02-к від 12.01.2015 року про його звільнення, а також розпорядження голови Лановецької РДА № 316-од від 17.10.2014 року про внесення змін у структуру апарату районної державної адміністрації, яким скорочено посаду керівника апарату, яку займав позивач, виведено посаду заступника голови та введено нову посаду заступника голови - керівника апарату Лановецької РДА.

Позивач зазначає, що в день звільнення 12.01.2015 року в порушення статей 47, 116 КЗпП України з ним не проведено повний розрахунок. Так, кошти у розмірі 4226,73 грн. (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога) йому виплачені 19.01.2015 року після затвердження кошторису Лановецької РДА на І квартал 2015 року, а в сумі 2198,47 грн. (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а) - 27.02.2015 року після відмови 13.02.2015 року Тернопільським окружним адміністративним судом у роз'ясненні судового рішення № 819/1934/14-а. Відтак, відповідно до статті 117 КЗпП України, на думку позивача, відповідачем неправомірно не проведено 12.01.2015 року у день звільнення виплату усіх належних йому сум, а тому є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати коштів по день фактичного розрахунку.

У судовому засіданні 24.03.2015 року позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, письмових поясненнях від 24.03.2015 року (а. с. 28-31) та подав до суду заяву від 24.03.2015 року про розгляд справи у подальшому за його відсутності (а. с. 38).

26.03.2015 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача на заперечення Лановецької РДА (а. с. 54-55).

Представник відповідача у судових засіданнях 24.03.2015 року, 30.03.2015 року адміністративний позов не визнала з підстав, наведених у письмових запереченнях проти адміністративного позову (а. с. 39-42), та зазначила таке.

ОСОБА_1 звільнений з займаної посади 12.01.2015 року на підставі розпорядження голови Лановецької РДА № 02-к від 12.01.2015 року. В пункті 2 даного розпорядження вказано, що грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та вихідна допомога буде виплачена після затвердження постійного кошторису апарату районної державної адміністрації на 2015 рік, а середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року - після надання відповідних роз'яснень Тернопільським окружним адміністративним судом та розгляду апеляційної скарги Львівським апеляційним адміністративним судом.

Виплату заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, тобто усіх сум, які належали позивачу до виплати при його звільненні у розумінні статті 116 КЗпП України, фактично проведено 19.01.2015 року. Несвоєчасну виплату таких коштів представник відповідача пояснює відсутністю затвердженого кошторису на 2015 рік. При цьому, Лановецька РДА відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», положень Бюджетного кодексу України (БК України), постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» від 28.02.2002 року № 228, як орган виконавчої влади, що фінансується з Державного бюджету України, могла здійснювати платежі лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, і лише після затвердження такого кошторису. Тимчасовий кошторис Лановецької РДА на 2015 рік був затверджений 16.01.2015 року і відразу після поступлення 17.01.2015 року коштів на рахунок відповідача, було подано платіжні доручення про перерахування коштів ОСОБА_1

Щодо нарахування та виплати коштів ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу на підставі судового рішення, то такі фактично перераховано позивачу 27.02.2015 року відразу після отримання 26.02.2015 року ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2015 року про відмову у роз'ясненні постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а за позовом ОСОБА_1 до Лановецької РДА про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім того, представник відповідача зауважила, що виплата коштів на виконання судового рішення за час вимушеного прогулу не входить до складу заробітної плати та не є тою сумою, що підлягає до виплати працівникові у день його звільнення у розумінні статті 116 КЗпП України.

В додаткових письмових поясненнях від 01.04.2015 року та 02.04.2015 року (а. с. 74-76, 93) представник відповідача звернула увагу на те, що органами державної казначейської служби операції з бюджетними коштами проводяться лише після встановлення кошторисних призначень. Тимчасовий кошторис Лановецької РДА був затверджений відразу після надходження до розпорядників коштів державного бюджету опрацьованих фінансовим управлінням Лановецької РДА витягу з тимчасового кошторису асигнувань Державного бюджету України на І квартал 2015 року та витягу з тимчасового помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України на І квартал 2015 року, після чого усі необхідні документи для проведення розрахунків передані до управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області. При цьому, такі витяги з тимчасового кошторису асигнувань Державного бюджету України та тимчасового помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України надійшли фінансовому управлінню Лановецької РДА лише 14.01.2015 року.

В подальшому представник відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а. с. 92).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання 02.04.2015 року сторін (їх представників), які подали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе перейти до судового розгляду даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, у судових засіданнях 24.03.2015 року, 30.03.2015 року, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.11.2000 року працював керівником апарату Лановецької РДА, розпорядженням голови Лановецької РДА від 19.09.2014 року № 85-к позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин посадових обов'язків відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. В подальшому постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а за позовом ОСОБА_1 до Лановецької РДА, голови Лановецької РДА Друзя І.В. позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Лановецької РДА від 19.08.2014 року № 52-с про застосування дисциплінарного стягнення та від 19.09.2014 року № 85-к про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Лановецької РДА з 20.09.2014 року, зобов'язано Лановецьку РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року. Постанову суду в частині поновлення на роботі та зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу звернуто до негайного виконання. Постанова суду набрала законної сили згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року (а. с. 77-82).

На виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14 видано виконавчий лист від 14.10.2014 року, на підставі якого 28.10.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавчого провадження. Розпорядженням голови Лановецької РДА від 03.11.2014 року № 119-к поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Лановецької РДА з 20.09.2014 року (а. с. 87-89).

В подальшому 12.01.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника апарату Лановецької РДА на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. В пункті 2 даного розпорядження вказано відділу фінансово-господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 після затвердження постійного кошторису апарату районної державної адміністрації на 2015 рік грошову компенсацію за 9,5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 20.09.2014 року по 12.01.2015 року та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року виплатити після надання відповідних роз'яснень Тернопільським окружним адміністративним судом та розгляду апеляційної скарги Львівським апеляційним адміністративним судом (а. с. 66).

Відповідно до розрахунку заробітної плати, що підлягав виплаті ОСОБА_1 при звільненні 12.01.2015 року, останньому нараховано: заробітна плата у розмірі 582 грн. 77 коп., компенсація за невикористані дні відпустки - 946 грн. 11 коп., вихідна допомога - 3628 грн. 00 коп., а всього - 5156 грн. 88 коп., до виплати з урахуванням утримання усіх сум податків і зборів (платежів) належало 4226 грн. 73 коп. (а. с. 91). Фактично вказані кошти у розмірі 4226 грн. 73 коп. позивачу перераховано 19.01.2015 року.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а нараховано в сумі 2198 грн. 47 коп. та фактично виплачено ОСОБА_1 27.02.2015 року

Також судом встановлено, що станом на 12.01.2015 року був відсутній кошторис Лановецької РДА на 2015 рік. Тимчасовий кошторис Лановецької РДА затверджено 16.01.2015 року, у період з 01.01.2015 року по 16.01.2015 року (включно) кошти на рахунку у відповідача були відсутні та надійшли 17.01.2015 року, що підтверджується випискою управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області по рахунку Лановецької РДА за 17.01.2015 року та листом управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області від 27.03.2015 року № 2-07/501 про те, що у період з 01.01.2015 року по 17.01.2015 року по рахунку Лановецької РДА відкритих асигнувань не було і відсутні касові видатки по рахунку 1462 (а. с. 60, 64-65).

17.01.2015 року (календарний день субота, робочий день у зв'язку з перенесенням робочих днів у січні 2015 року) Лановецькою РДА подано до управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області платіжне доручення № 4 від 17.01.2015 року про перерахування коштів в сумі 4226 грн. 73 коп. (заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги) для зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1, відкритий у філії ПАТ КБ «Приватбанк». Платіжне доручення одержане управлінням Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області 17.01.2015 року, про що свідчить відмітка про його одержання, та проведене (оплачене) 19.01.2015 року (календарний день понеділок), тобто в перший операційний день після вихідного дня (а. с. 61). Кошти на картковий рахунок ОСОБА_1, відкритий у філії ПАТ КБ «Приватбанк», надійшли 19.01.2015 року (а. с. 22).

Платіжне доручення Лановецької РДА № 58 від 26.02.2015 року на перерахування коштів в сумі 2198 грн. 47 коп. (середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а) для зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1, відкритий у філії ПАТ КБ «Приватбанк», одержане управлінням Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області 27.02.2015 року, про що свідчить відмітка про його одержання, та проведене (оплачене) 27.02.2015 року (а. с. 62). Кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли 27.02.2015 року (а. с. 32).

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у зв'язку з не перерахуванням йому у день звільнення 12.01.2015 року усіх сум, які підлягали до виплати, зокрема, 1) заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, 2) середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що допущена у період з 08.10.2014 року по 27.02.2015 року та полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року згідно з рішенням суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а, то судом враховано таке.

Згідно із статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як передбачено частиною другою статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Згідно із частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, сторони повинні виконати рішення, яке належить виконати негайно, добровільно. Для цього достатньо постанови чи ухвали суду. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 року № 845. Для примусового виконання судового рішення суд за заявою стягувача видає виконавчий лист. Разом з тим, суб'єкт владних повноважень, який отримав судове рішення, що належить виконати, повинен вжити всіх необхідних заходів для його виконання, оскільки ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Як встановлено судом постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року позивача поновлено на посаді та присуджено до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідне розпорядження про поновлення на роботі ОСОБА_1 відповідачем прийняте 03.11.2014 року. Разом з тим, як вбачається з пояснень осіб, які беруть участь у справі, відповідачем до 27.02.2015 року не було проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року. Постанова суду в цій частині звернута до негайного виконання, а тому підлягала до виконання Лановецькою РДА. Відсутність виконання судового рішення в цій частині свідчить про бездіяльність відповідача, допущену у період з 08.10.2014 року по 26.02.2015 року (включно).

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо невиконання судового рішення з тих підстав, що постанова суду була незрозумілою для виконання, у зв'язку з чим останній звернувся до суду про надання відповідних роз'яснень. Норми КАС України не передбачають права на звернення до суду щодо роз'яснення порядку виконання рішення суду, тому підстав для невиконання судового рішення у відповідача не було. Крім того, як вбачається з матеріалів даної справи ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2015 року у справі № 819/1934/14-а у роз'ясненні судового рішення було відмовлено, і Лановецька РДА виконала судове рішення при відсутності роз'яснення, оскільки у такому відмовлено.

Крім того, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/2765/14-а за позовом ОСОБА_1 до Лановецької РДА, голови Лановецької РДА Друзя І.В. про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та визнання протиправним та скасування розпорядження, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року, позовні вимоги позивача задоволено частково, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Лановецької РДА, що полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року.

Отже, відповідачем не вжито необхідних заходів для виконання рішення суду в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року згідно з рішенням суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а, заперечення представника Лановецької РДА щодо причин невиконання судового рішення судом до уваги не беруться.

Відтак, позовна вимога підлягає до задоволення в частині визнання протиправною бездіяльності Лановецької РДА, що допущена у період з 09.10.2014 року по 26.02.2015 року та полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Лановецької РДА, що полягає у не проведенні з дня звільнення 12.01.2015 року виплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали до виплати згідно зі статтею 116 КЗпП України, у термін по 27.02.2015 року та стягнення з Лановецької РДА на користь позивача середнього заробітку за період з 12.01.2015 року по 27.02.2015 року за час затримки розрахунку при звільненні, то судом враховано таке.

Порядок проведення розрахунку при звільненні регламентовано нормами трудового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних працівникові на час звільнення сум.

Для встановлення сум, які підлягають до виплати працівникові при звільненні, судом проаналізовано норми законодавства України, які визначають структуру заробітної плати.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95 ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» 16.12.1993 року № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Як вбачається з розрахунку заробітної плати, належної до виплати ОСОБА_1 при звільненні, складеного у відповідності до вимог статті 110 КЗпП України, позивачу нараховано такі виплати: заробітну плату, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу, на загальну суму 5156 грн. 88 коп., з якої утримано податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску у розмірі 930 грн. 15 коп., до видачі належало 4226 грн. 73 коп. Така сума фактично виплачена позивачу 19.01.2015 року.

Крім того, судом встановлено, що згідно з постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а за позовом ОСОБА_1 до Лановецької РДА, голови Лановецької РДА Друзя І.В. Лановецьку РДА зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року.

Разом з тим, аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що виплата коштів, попередньо присуджених працівникові за судовим рішенням як середній заробіток за час вимушеного прогулу, не є сумою, що належить йому від підприємства, установи, організації на час його звільнення в розумінні статті 116 КЗпП України, а тому, на думку суду, стаття 117 КЗпП України не поширюється на її несвоєчасний перерахунок. Як вже зазначалось вище стягнення коштів, присуджених позивачу судовим рішенням, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 року № 845, положення яких передбачають відповідальність за несвоєчасне перерахування коштів у вигляді компенсації. Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 КАС України. Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116 та 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов'язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов'язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відтак, з наведених вище підстав слід прийти до висновку, що відповідач не несе відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за час затримки виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо не проведення в день звільнення 12.01.2015 року ОСОБА_1 виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги, які фактично перераховані позивачу 19.01.2015 року, то суд звертає увагу на наступне.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен повинен неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначено Законом України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-XIV. Відповідно до статті 5 даного Закону місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Пунктом 7 частини першої статті 39 цього ж Закону визначено, що голови місцевих державних адміністрацій в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням.

Фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і витрати на утримання місцевих державних адміністрацій та їх апаратів встановлюються Кабінетом Міністрів України (стаття 39 Закону № 586-XIV).

Згідно зі статтею 98 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань.

Згідно з частинами першою-другою статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України; бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах (стаття 51 БК України).

Згідно з пунктом 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. При цьому, кошторис бюджетної установи - це основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень (пункт 1 Порядку № 228). Підставою для складання проектів кошторисів є доведені Мінфіном, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, місцевими фінансовими органами до головних розпорядників відомості про граничні обсяги видатків бюджету та надання кредитів з бюджету загального фонду проекту відповідного бюджету на наступний рік (пункт 10 Порядку № 228).

Як слідує з наданих представником відповідача письмових пояснень та доказів Тимчасовий кошторис Лановецької РДА був затверджений відразу після надходження до розпорядників коштів державного бюджету опрацьованих фінансовим управлінням Лановецької РДА витягу з тимчасового кошторису асигнувань Державного бюджету України на І квартал 2015 року та витягу з тимчасового помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України на І квартал 2015 року, після чого усі необхідні документи передані для проведення розрахунків до управління Державної казначейської служби України у Лановецькому районі Тернопільської області.

Згідно з пунктами 11.1, 11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 року № 1407, органи Казначейства здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів та рахунків одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства, відповідно до кошторисів, планів асигнувань загального фонду державного бюджету; органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань.

Платіжне доручення не приймається до виконання у разі відсутності в обліку органів Казначейства відповідних бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань (пункт 11.8 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами коштів).

Як встановлено судом у день звільнення ОСОБА_1 з посади 12.01.2015 року був відсутній кошторис Лановецький РДА на 2015 рік у зв'язку тим, що місцевим фінансовим органом не було доведено до головних розпорядників відомостей про граничні обсяги видатків бюджету. В свою чергу такі відомості (витяг з тимчасового кошторису асигнувань Державного бюджету України на І квартал 2015 року та витяг з тимчасового помісячного розпису асигнувань загального фонду Державного бюджету України на І квартал 2015 року) фінансовому управлінню Лановецької РДА надійшли лише 14.01.2015 року (а. с. 94-95) і після їх опрацювання відомості були роздані розпорядникам коштів державного бюджету для складання кошторисів. Тимчасовий кошторис Лановецької РДА затверджено 16.01.2015 року, кошти на рахунок відповідача надійшли 17.01.2015 року, тобто у період з 12.01.2015 року по 17.01.2015 року по рахунку Лановецької РДА відкритих асигнувань не було і відсутні касові видатки для виплати заробітної плати через обставини, які не залежали від відповідача.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати у день звільнення працівникові заробітної плати, компенсаційних виплат та вихідної допомоги, що є необхідною умовою для застосування відповідальності до власника чи уповноваженого ним органу відповідно до статті 117 КЗпП України, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Лановецької РДА, що полягає у не проведенні з дня звільнення 12.01.2015 року виплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали до виплати згідно зі статтею 116 КЗпП України, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Суб'єкт владних повноважень у вказаних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи наведене та оцінюючи письмові докази, що є в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Лановецької РДА в частині визнання протиправною бездіяльності Лановецької РДА, що допущена у період з 09.10.2014 року по 26.02.2015 року та полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року згідно з рішенням суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лановецької районної державної адміністрації, що допущена у період з 09.10.2014 року по 26.02.2015 року та полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.09.2014 року по 08.10.2014 року згідно з рішенням суду від 08.10.2014 року у справі № 819/1934/14-а.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.