Справа № 820/1104/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 березня 2015 р. № 820/1104/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліної К.В.

за участю:

представника позивача -ОСОБА_1,

представника відповідачів - Тарасової С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, третя особа: державний реєстратор реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області
про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Луценка Павла Геннадійовича від 26 січня 2015 року №18858763 про відмову у державній реєстрації квартири протиправними;

- зобов'язати відповідача зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року за позивачем визнано право власності на квартиру у АДРЕСА_1. Протягом чотирьох місяців позивач звертався до відповідача з заявою про реєстрацію правовстановлюючого документу за рішенням суду, однак, державний реєстратор відмовив у реєстрації, посилаючись на невідповідність поданих документів вимогам чинного законодавства. Позивач вважає таке рішення цілком протиправним, таким, що порушує його права, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечував. У письмових запереченнях на позов (а.с.32-36) зазначив, що позивач дійсно звертався до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності №9845808 від 20.01.2015 року на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 р. по справі №646/7271/13 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Вивчивши подану заяву на відповідність положенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно №157/6445 від 18.02.2002 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно Луценко П.Г. встановив розбіжність між поданими на державну реєстрацію документами та даними, що містяться в Державному реєстрі прав. За таких підстав, державним реєстратором прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову позивачу у реєстрації прав та їх обтяжень.

У судовому засіданні представник Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та державного реєстратора прав на нерухоме майно Луценка П.Г. підтримав доводи, викладені в запереченнях на позов, просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року по справі №646/7271/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Харківської міської ради, третя особа: Перша Харківська державна нотаріальна контора, Державна реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - встановлено факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року є рідним братом ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 2005 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

20.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1. (а.с.4).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Луценка Павла Геннадійовича від 26 січня 2015 року №18858763 відмовлено ОСОБА_3 у державній реєстрації вказаної вище квартири.

Як вбачається зі змісту згаданого рішення, підставою для відмови у державній реєстрації права власності державним реєстратором вказано невідповідність документів заявника, наданих реєстратору, зокрема: дублікат свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 24.01.2003 р., виданий 08.09.2003 р. ОПЖФ ДП "Харківський завод транспортного устаткування", зареєстрований в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 15.10.2003 р., не відповідає інформації, викладеній в довідці КП «Харківського міського бюро технічної інвентаризації», де вказано, що дублікат свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 24.01.2003 р. видано 23.03.2007 р., тобто вже після смерті ОСОБА_6

Перевіряючи відповідність закону спірного рішення та діянь органу державної реєстрації прав в особі відповідного державного реєстратору, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь суб'єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року за № 1952-ІУ (преамбула Закону).

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор реєстраційної служби керується Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з "Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р (Порядок № 868).

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Виходячи з положень ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На даний час такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Згідно з п. 13 Порядку, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

В силу приписів частин 2, 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру права бо відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Судовим розглядом встановлено, що єдиною підставою для відмови державного реєстратора в реєстрації права власності вказано невідповідність документів позивача, наданих реєстратору, зокрема: дублікат свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 24.01.2003 р., виданий 08.09.2003 р. ОПЖФ ДП "Харківський завод транспортного устаткування", зареєстрований в електронному реєстрі прав на нерухоме майно 15.10.2003 р., не відповідає інформації, викладеній в довідці КП «Харківського міського бюро технічної інвентаризації», де вказано, що дублікат свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 24.01.2003 р. видано 23.03.2007 р., тобто вже після смерті ОСОБА_6

Разом з тим, суд відзначає, що позивачем надано до реєстраційної служби в якості додатку до заяви про реєстрацію прав та їх обтяження дублікат свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2003 р. НОМЕР_1, виданий 08.09.2003 року (а.с.9), який зареєстровано в державному реєстрі 15.10.2003 р. (зв. бік а.с.9).

Також в свідоцтві про право на спадщину за законом від 09.02.2004 вказано, що квартира належить спадкодавцю на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2003 р. НОМЕР_1, виданого Органом приватизації житлового фонду ДП «Харківський завод транспортного устаткування», дублікат видано 08.09.2003 р.(а.с.10).

Крім того, як зазначено вище та не заперечується відповідачем, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 р. визнано право власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.15-17).

Вказане рішення набуло законної силу і є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Окрім того, частиною 5 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди серед іншого перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст..ст.11, 12, 51, 71, ст.158, ст.159, ст.160, ст.161, ст.162, ст.163. ст.167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, третя особа: державний реєстратор Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Луценка Павла Геннадійовича від 26 січня 2015 року №18858763 про відмову у державній реєстрації квартири.

Зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 18 березня 2015 року.

Суддя О.В. Панченко