Справа № 629/76/15-а
Суддя: Смірнова Н. А.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 629/76/15-а
Номер провадження 2-а/629/15/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про визнання неправомірною відмови в перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про визнання неправомірною відмови в перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії, посилаючись на те, що він є інвалідом ЧАЕС, має право на отримання належних сум пенсій у відповідності до вимог ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не меншому ніж: державна пенсія в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду здоров'ю 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, які в порушення закону в належному розмірі відповідачем не виплачуються. В зв'язку з чим просить визнати протиправною бездіяльність відповідача по справі, зобов'язав провести нарахування пенсії та сплачувати її у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду здоров'ю 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі кошти, які складають різницю між фактично нарахованими і сплаченими пенсіями, починаючи з 01.01.2014 року.

Згідно ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.01.2015 року позовні вимоги позивача в частині проведення перерахунку та виплати пенсії за період з 01.01.2014 року по 22.06.2014 року були залишенні без розгляду, а щодо іншої частини позовних вимог було відкрито провадження по справі.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, але в своїй заяві він просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача Дударева І.І. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити, врахувавши пояснення, викладені в запереченні, яке було надано в попередньому судовому засіданні. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що УПФУ в Лозівському районі Харківської області з позовом не згодне з наступних підстав: відповідно до п.1.2 розділу І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах, управління Пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України та іншими. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України. Виконання судових рішень щодо розмірів пенсійних виплат здійснюється з урахуванням змін у законодавстві, що відбулися після винесення цих рішень. Призначення (перерахунок) пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади. Так, 19 червня 2011 року набув чинності Закон України від 14.06.2011 №3491-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011. У зв'язку з викладеним, у 2011 році пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень, здійснювали у розмірах, визначених постановою Уряду від 06.07.2011 № 745. За прийнятим 26.12.2011 рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вищезазначені норми визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними). Аналогічна ситуація склалась і у 2012 році у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» № 4282 від 22.12.2011 року. Пунктом 3 прикінцевих положень цього Закону визначено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. На виконання вищезазначеного Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2012. Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3рп/2012 визначено, що при розгляді справ суди повинні керуватись принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Пунктом 4 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» також установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. 25 січня 2012 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі № 3- рп/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України (далі - Рішення). Резолютивною частиною Рішення встановлено, що: 1) однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадянами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості; 2) повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. У мотивувальній частині Рішення, яка є обов'язковою до виконання, зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Враховуючи викладене, Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювати питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Крім цього, зазначила, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76 зазначено, що у 2015 році положення ст.ст. 39, 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначаються постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210. На підставі вищевикладеного, просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Матеріали, які наявні у справі є достатніми для всебічного та об'єктивного розгляду даної справи.

Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1, відповідно до ст.. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід 2 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_1 від 02 грудня 1998 року і вкладкою до посвідчення НОМЕР_2 від 16 квітня 2010 року, позивачу встановлено 2 групу інвалідності по захворюванню, пов'язаному з виконанням обов'язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, позивач має статус інваліда 2 групи з 13.08.2012 року безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серія 10 ААА № 622813 від 13.08.2012 року, позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ і отримує пенсію по захворюванню, пов'язаному з аварією на Чорнобильській АЕС та отримує додаткову пенсію як інвалід 2 групи.

22 грудня 2014 року позивач звернувся до УПФУ в Лозівському районі Харківської області з заявою щодо перерахування та виплату йому основної та додаткової пенсії по 2 групі інвалідності в розмірах, визначених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.01.2014 року.

Листом від 30.12.2014 року за № 121/Ф-6 УПФУ в Лозівському районі Харківської області відмовили ОСОБА_1 на його звернення, в якому відповідач зазначив, що підстави для проведення перерахунку пенсії, починаючи з 01.01.2014 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні, розмір пенсії позивачу розрахований згідно вимог чинного законодавства у порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Не погодившись з відмовою відповідача щодо перерахунку пенсій позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 12 січня 2015 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень (Управління ПФУ в Лозівському районі) щодо захисту його порушених прав на отримання основної та додаткової пенсій відповідно до ч.1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що мали місце за період з 01 січня 2014 року.

З аналізу положень преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судом встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати основної та додаткової пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 01.01.2014 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (12.01.2015 року), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (23.06.2014 року), період, за який позивач просить суд захистити його права (з 01.01.2014 року), суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 23.06.2014 року. Однак позивачем до суду не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом в частині щодо захисту його порушених прав за період з 01.01.2014 року по 22.06.2014 року.

Таким чином, суд при відкритті провадження у справі, в зв'язку з тим, що позивачем до суду не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом в частині щодо захисту його порушених прав за період з 01.01.2014 року по 22.06.2014 року, а судом не знайдено підстав для поновлення такого строку, у відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов в зазначеній частині був залишений без розгляду, як поданий з пропуском встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду, без поважних причин, про що свідчить ухвала Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.01.2015 року.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 23.06.2014 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закон № 796), оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону № 796).

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону № 796 (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону № 796 (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 3 ст. 67 Закону № 796 (у редакції Закону України від 05.10.2006р. № 231-V) встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Тому вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» № 1058 встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 22.06.2014 року пенсія позивачеві виплачувалась в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильською катастрофи» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014).

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491 -VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6, статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог, постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року (втратила чинність 01.01.2012р.) та постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року (набрання чинності 01.01.2012р.) були визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року розмір основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинен визначатися відповідно до вказаних постанов Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року.

Однак, Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII (в редакції, чинній до 03.08.2014 року) не було передбачено обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону № 796, тому позивач у період з 01.01.2014 року мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону № 796.

Так, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року № 1622-VІІ передбачено, що відповідно до п. 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII установлено, що норми та положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року №1622-VІІ, передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування. Вказаний Закон було офіційно опубліковано в газеті «Голос України» 02.08.2014 року (№146), а відтак, дата набрання чинності вказаним Законом (03.08.2014 року).

Таким чином, у період з 01.01.2014 року до 02.08.2014 року підлягають застосуванню норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без будь-яких обмежень.

Частиною 4 ст. 9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, коли підзаконний нормативний акт суперечить Закону, обмежуючи права громадян визначені останнім, застосування зазначених постанов неможливе.

Статтею 62 даного Закону визначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка відносить до джерел формування коштів Пенсійного фонду кошти державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом. Зазначені кошти становлять бюджет Пенсійного фонду (ст. 71 цього Закону).

Крім того, згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач у період з 23.06.2014 року по 02.08.2014 року мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статей 50, 54 Закону № 796, а у період 03.08.2014 року по 31.12.2014 року не мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статей 50, 54 Закону № 796.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII установлено, що: Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік; норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2015 року, а відтак, з урахуванням дати набрання чинності вказаним Законом (01.01.2015 року), суд дійшов висновку, що позивач у період з 01.01.2015 року не має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статей 50, 54 Закону № 796.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, на вимогу ч.2 ст. 71 КАС України, не довів обґрунтованість відмови позивачу в перерахунку пенсії за період з 23.06.2014 року по 02.08.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання відповідача на той факт, що пенсія позивачу у спірний період була проведена та виплачена у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року, суд вважає обґрунтованими частково, оскільки застосування зазначеної постанови було розраховано на бюджетний період з 03.08.2014 року.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, відповідач Управління ПФУ, здійснивши ОСОБА_1 виплату щомісячної пенсії та призначеної щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідам 2 групи у період з 23.06.2014 року по 02.08.2014 року діяли неправомірно, а починаючи з 03.08.2014 року, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України на час виплати.

З огляду на викладене, частково задовольняючи позовні вимоги про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, суд виходить з того, що позивач у період з 03.08.2014 року не має права на отримання щомісячної основної державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, який визначено ч. 4 ст. 54 та ч.1 ст. 50 Закону № 796.

Згідно заявленої позивачем вимоги про негайне виконання постанови суду суд зазначає, що у відповідності до ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на викладене, заявлені вимоги підлягають задоволенню у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України. Так, позивач від сплати судового збору звільнений згідно п.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач - згідно п.18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст.ст. 8, 19, 22, 46 Конституції України, ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік", та керуючись ст.ст. 99, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області здійснити перерахунок ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Біла Церква, Київської області, основної пенсії як інваліду ІІ групи в розмірі восьми мінімальних пенсії за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року та виплатити заборгованість, яка виникне в результаті перерахунку, з урахуванням виплачених сум.

Допустити до негайного виконання постанову суду в межах суми стягнення за один місяць.

У решті позовних вимог, відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Н.А. Смірнова