Справа № 872/11045/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2014 рокусправа № 2а/331/75/13р(331/3985/13-а)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.
за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року

у адміністративній справі 2а/331/75/13р(331/3985/13-а) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправних дій, та зобов`язання здійснити виплату заборгованості з грошового забезпечення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо утримання з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15%, 17% на суму 19342,17 грн., невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки на суму 8098,65 грн. та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2007- 2009 роки на суму 8098,65 грн. а всього на загальну суму 35 539,47 грн., з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 35 539,47 грн. недоплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку відповідачем по справі з підставі порушення норм процесуального права, зокрема, пропущення строків звернення до суду з адміністративним позовом та необґрунтованості висновків суду щодо підстав для поновлення пропущених строків, а також з підстав помилкового застосування судом норм матеріального права, зокрема,

Апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_2 мотивована тим, що позивачем пропущено строки звернення до суду з адміністративним позовом, підстави пропущення строків, визначені позивачем у позові є необгрунтованими, а отже позов підлягає залишенню без розгляду. Крім того, апелянт акцентує увагу судової колегії на тому, що не проведення ІНФОРМАЦІЯ_3 компенсації позивачу сплаченого в сумі 19342,17 грн. податку з доходів фізичних осіб, а також не проведення виплат грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань виникла у зв`язку з тим, що відповідач є податковим агентом, а тому у відповідності до вимог пунктів підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи , ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Оскільки виплата грошового і забезпечення позивачу була здійснена після його звільнення з військової служби, то позивач вже не був військовослужбовцем, а тому податок у розмірі 15%, 17% на суму 19342,17 грн. утриманий правомірно. Що стосується невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки на суму 8098,65 грн., та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2007-2009 роки на суму 8098,65 грн. відповідач зазначив, що такі виплати повинні здійснюватися на підставі рапорту військовослужбовця. Оскільки позивач після звільнення з військової служби до його поновлення у військовому званні та на військовій посаді не був військовослужбовцем, то таких рапортів від нього не надходило, тому й вимоги щодо їх виплат є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дії суб`єкту владних повноважень та зобов`язання Запорізького обласного військового комісаріату здійснити виплату заборгованості з грошового забезпечення, посилаючись на те, що Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2009 року у справі №2а-8/2009 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Південного оперативного командування, ІНФОРМАЦІЯ_2 адміністративний позов задоволено, суд визнав незаконним та скасував з дня видання наказ Міністра оборони України від 23 травня 2007 року № 271 про позбавлення ОСОБА_1 військового звання в порядку дисциплінарного стягнення та допустив негайне виконання постанови в цій частині; зобов`язав Міністерство оборони України поновити позивача у військовому званні «підполковник» та на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 або на рівній посаді та допустив негайне виконання постанови суду в цій частині; зобов`язав Запорізькій обласний військовий комісаріат виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. 26.04.2011 року на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя набрала законної сили. Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.09.2010 р. № 682 ОСОБА_1 поновлено у військовому званні «підполковник», а також поновлено на військовій службі та наказом військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.10.2010 року № 197 призначено на посаду військового комісара Приазовського районного військового комісаріату Запорізької області, але питання про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу начальник Генштабу при відновленні і у правах ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства не вирішив.

17 грудня 2010 року підполковник ОСОБА_1 на підставі наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 №253 звільнений з військової І служби у запас за п.«б» ч.б ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову 1 службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року - за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу. Грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на день звільнення не виплачене. Після звернення до Генеральної прокуратури кримінальної відповідальності посадових осіб Міністерства оборони України, відповідно до платіжних доручень №311 від 26.02.2013 р. та №312 від 26.02.2013 р. ІНФОРМАЦІЯ_5 на відкритий ОСОБА_1 картковий рахунок НОМЕР_1 у АТ «Ерсте Банк» були зараховані грошові суми у розмірі 92536,17 грн. та 255,14 грн., тобто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, та 28 лютого 2013 р. ОСОБА_1 ці суми фактично отримані. Вважає, що при виплаті грошового забезпечення безпідставно утримана компенсація суми сплаченого податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15%, 17%, що становить суму 19342,17 грн.; невиплачена грошова допомога на оздоровлення за 2007-2009 роки на суму 8098,65 грн. та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2007-2009 роки на суму 8098,65 грн., а всього на суму 35539,47 грн. Вказану загальну суму позивач просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також допустити негайне виконання рішення щодо стягнення цієї суми.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, та сторонами по справі не заперечується, що позивач по справі ОСОБА_1 був поновлений на військовій службі у військовому званні «підполковник» Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.09.2010 р. № 682, та призначений на посаду військового комісара Приазовського районного військового комісаріату Запорізької області наказом військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.10.2010 року № 197, які були винесені на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2009 року у справі №2а-8/2009, яка 26.04.2011 року на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постанова Жовтневої районного суду м. Запоріжжя набрала законної сили, та якою суд визнав незаконним і скасував з дня видання наказ Міністра оборони України від 23 травня 2007 року № 271 про позбавлення ОСОБА_1 військового звання в порядку дисциплінарного стягнення, допустивши негайне виконання постанови в цій частині, а також зобов`язав Міністерство оборони України поновити позивача у військовому званні «підполковник» і на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 або на рівній посаді, допустивши негайне виконання постанови суду в цій частині, з одночасним зобов`язаням ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, але без вирішення питання про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2010 року підполковник ОСОБА_1 на підставі наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 №253 звільнений з військової служби у запас за п.«б» ч.б ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року - за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу. Грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на день звільнення позивачу не було виплачене, у зв`язку з чим він звертався до Генеральної прокуратури України, після чого відповідно до платіжних доручень №311 від 26.02.2013 р. та №312 від 26.02.2013 р. ІНФОРМАЦІЯ_5 на відкритий ОСОБА_1 картковий рахунок НОМЕР_1 у АТ «Ерсте Банк» були зараховані грошові суми у розмірі 92536,17 грн. та 255,14 грн., тобто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, які ОСОБА_1 28 лютого 2013 р. були фактично отримані.

Разом з тим, при виплаті позивачу грошового забезпечення, з нього була утримана компенсація суми сплаченого податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15%, 17%, що становить суму 19342,17 грн., а також не була виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2007- 2009 роки на суму 8098,65 грн. та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2007-2009 роки на суму 8098,65 грн., а всього на суму 35539,47 грн.

Задовольняючи вимоги позивача в частині протиправності та незаконності утримання Запорізьким ОВК з суми 115126,78 грн. Податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15%, 17%, що становить суму 19342,17 грн., суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням повинно бути виплачено військовослужбовцю при поновленні його на військовій службі, що суперечить вимогам ст.15 Закону України «Про Збройні Сили України», абз.2, 3 п.2 ст.8, ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.231 і п.232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, п.1.11 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008р. за № 638/15329, якими визначено, що у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній посаді або за його згодою на іншій посаді, не нижчій, ніж попередня, а у разі поновлення на військовій службі (посаді) , орган який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення.

За наведених обставин та з урахуванням допущення до негайного виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2009 року по справі №2а- 8/2009 в частинні зобов`язання Міністерства оборони України поновити позивача у військовому званні «підполковник» та на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 або на рівній посаді, суд першої інстанції дійшов висновку, що законне право на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу виникло у позивача на підставі обов`язку негайного виконання вказаної вище постанови суду від 04.11.2009 року у справі №2а-8/2009 про поновлення на військовій службі, а фактичне право на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу виникло у позивача 14 вересня 2010 року, тобто з дня фактичного поновлення його на військовій службі наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.09.2010р. № 682.

Оскільки вказаний обов`язок щодо виплати позивачу грошового забезпечення при його поновленні на військовій службі і на посаді відповідач по справі всупереч вимог чинного законодавства негайного не виконав, також як і не здійснив відповідно до абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р. повного розрахунку з позивачем на день його виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за станом здоров`я, в тому числі не виплатив позивачу ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача по справі та наявності підстав для захисту прав позивача в судовому порядку.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині, яка стосується незаконності дій ІНФОРМАЦІЯ_2 при утриманні з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15% і 17% на суму 19342,17 грн., оскільки позивач на день його звільнення з військової служби відносився до осіб, на яких поширюється дія п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо наявності у позивача права на компенсацію податку з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення.

При цьому, судова колегія акцентує увагу на тому, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням в строк бюджетних коштів, та відповідного пільгового оподаткування, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від процедури отримання необхідних для виплати документів тощо.

Таким чином, колегія суддів визнає законним рішення суду першої інстанції в наведеній вище частині, та вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір стосовно утримання з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15% і 17% на суму 19342,17 грн. - вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального права, а доводи апеляційної скарги відповідача цих висновків суду не спростовують.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції в іншій частині, яка стосується протиправності дій відповідача при невиплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2007-2009 р.р. на суму 8098,65 грн., виходячи з того, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2009 року у справі №2а-8/2009 (а.с.8-13), з урахуванням ухвали цього ж суду від 06.06.2012 року про роз`яснення судового рішення (а.с.14-15), та ухвали цього ж суду про виправлення описки в судовому рішення від 15.07.2012 р. (а.с.16-17), позивач був поновлений на посаді, а на його користь було присуджено грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 23.05.2007 року по 06.10.2010 року, яке підлягає розрахунку та нарахуванню відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 14.07.2008 р. за № 638/15329, з урахуванням індексації.

При цьому, судова колегія бере до уваги, що постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2009р., яка набула законної сили 26.04.2011р., якою було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу було виконано відділом примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, яким постановою державного виконавця від 03.02.2012р. відкривалося виконавче провадження ВП №31033324 з примусового виконання виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя виконавчого листа №2-а-8/09.

Тобто, з правової точки зору неможливо вважати, що позивач вирішивши в наведеній частині спір з відповідачем ще у період 2009-2012 р.р., не втратив право на повторне вирішення аналогічного питання щодо компенсаційних виплат у 2013 році, які можуть бути стягнуті лише за вини відповідача. В разі, якщо позивач вважає порушеним своє право на отримання вказаних виплат коштів за час вимушеного прогулу, то він має право ініціювати спір з приводу невиконання в повному обсязі судового рішення, а не про виплату заборгованості по грошовому забезпеченню.

З питання задоволення вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з відповідача виплат грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, судова колегія зазначає, що відповідно до ч.2 ст.9 України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення крім посадового окладу і окладу за військовим званням входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, та одноразові додаткові види грошового забезпечення, але з урахуванням приписів ч.4 ст.9 цього Закону, якою визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі постанова № 1294) чітко визначено право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

При цьому, пп.3 п.5 постанови №1294 чітко визначено спеціальні умови виплати зазначених одноразових видів грошового забезпечення, та дотримання певного порядку виплати вказаних видів грошового забезпечення. Так, зазначені види грошового забезпечення є додатковими та виплачуються у межах асигнувань, що виділяються на утримання, а в абз.1 п.5 вказаної постанови передбачено лише право керівників державних органів виплачувати зазначені одноразові види грошового забезпечення у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям грошову допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці, тобто це не обов`язком відповідача.

Аналогічні спеціальні умови для виплати вказаного одноразового додаткового виду грошового забезпечення визначені також Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008р. за № 638/15329.

Так, пунктом 30.1 наведеної Інструкції визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у разі вибуття в щорічну основну відпустку виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення підлягає виплаті військовослужбовцям, яким надана щорічна основна відпустка, тривалість якої визначена відповідно до законодавства України.

Щодо спеціальних умов та порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань слід зазначити, що в період з часу з 06.10.2010р. по 17.12.2010р., тобто з дня поновлення позивача на військовій службі та призначення на посаду (06.10.2010 року) та до звільнення позивача з військової служби і виключення його із списків Запорізького ОВК (17.12.2010 року) діяв порядок та спеціальні умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що був визначений абз.6 п.7 наказу Міністра оборони України від 05.02.2010р. № 52, яким чітко було визначено, що під час виплати грошового забезпечення у 2010 році необхідно дотримуватися такого порядку щодо здійснення виплат: у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення; у другу - розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю - грошова допомога для оздоровлення та суми індексації грошових доходів військовослужбовцям; у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів). Тобто, вказаним наказом встановлена четверта черга виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а її виплата здійснювалася лише за наявності коштів та в порядку, передбаченому абз.7 п.7 цього наказу Міністра оборони України від 05.02.2010р. №52, яким передбачалося, що видання наказів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань має здійснюватися за умови наявності вільного фінансового ресурсу після розгляду заяв військовослужбовців, поданих за підпорядкованістю, та прийняття за ними рішення начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, заступниками Міністра оборони України та командувачами видів Збройних Сил України, і сума цієї допомоги не повинна перевищувати розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Крім того, вказане спірне питання на той час було врегульовано затвердженими наказами командувача Сухопутних військ ЗС України від 22.03.2010р. №110 та від 02.09.2010р. №362 Інструкціями про порядок надання в І кварталі 2010 року матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Сухопутних військ Збройних Сил України та про порядок надання в 2010 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Сухопутних військ Збройних Сил України відповідно, зміст яких аналогічний вищезгаданому Порядку зміст.

Зокрема, п2.1 вказаних Інструкцій передбачалося, що для отримання матеріальної допомоги військовослужбовці подають за підпорядкованістю рапорт, у якому зазначають підстави для порушення клопотання (тяжкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або по шлюбу, пожежа або інше стихійне лихо, одруження та народження дитини у військовослужбовця) та розмір потреби, а до рапорту додають документи, які підтверджують обставини, які є підставою для порушення клопотання. В подальшому рапорт та документи, після узгодження з керівником фінансового органу військової частини (установи) подаються командирами цих частин (установ) за підпорядкованістю до оперативних командувань, які здійснюють розгляд цих документів, готують протокол та разом із копіями необхідних (підтверджуючих право на отримання допомоги) документів, надають протокол на затвердження командувачем Сухопутних військ ЗС України (пп..2.2.,2.3. Інструкцій). Документи та протокол, після їх надходження від оперативних командувань, розглядаються спеціально створеною комісією Сухопутних військ ЗС України, та за результатами розгляду, затверджуються командувачем Сухопутних військ ЗС України. В подальшому витяг з протоколу надсилається до військової частини, де проходить службу заявник, та є підставою для видання командиром частини наказу про виплату матеріальної допомоги. Такий наказ, в свою чергу, є підставою для безпосередньої виплати матеріальної допомоги військовослужбовцю (пп. 2.4 - 2.6 Інструкцій).

Тобто, обов`язковою умовою для виплати додаткової одноразової грошової допомоги на оздоровлення є: наявність відповідних бюджетних асигнувань та факт вибуття військовослужбовця у щорічну основну відпустку, а для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є: додержання певної процедури, передбаченої актами Міністерства оборони України та прийняття позитивного рішення відповідної комісією Сухопутних військ Збройних Сил України.

У даному спірному випадку встановлено, що позивачу після його поновлення на військовій службі не надавались щорічні основні відпустки за 2007-2009 рр., питання про надання відпусток за період вимушеного прогулу перед командування ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачем не ініціювалися, а рішення відповідною комісією Сухопутних військ ЗС України щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не приймалося.

Таким чинном, суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача в повному обсязі, тим самим перебрав на себе повноваження суб`єкта владних повноважень, та в обхід чинного на час виникнення спору порядку нарахування та виплати військовослужбовцям грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, вирішив вказані питання на користь позивача, що відповідно є підставою для скасування судового рішення в цій частині, та прийняття у справі нової постанови в зазначеній частині.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2013 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 виплатити ОСОБА_1 надмірно утриманого з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу податку з доходів фізичних осіб в розмірі 15% та 17% на загальну сумму 19 342,17 грн.

В іншій частині адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в порядку і строки, що передбачені ст..212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов