Справа № 825/3715/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3715/14 Головуючий у 1-й інстанції: Лямзіна Н.Ю. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові до Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про накладення штрафу, скасування постанови про накладення штрафу від 08 липня 2014 року ВП № 42929975 у розмірі 680 грн. 00 коп.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 грудня 2013 року Деснянським районним судом міста Чернігова видано виконавчий лист у справі № 750/11729/13-а про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові поновити ОСОБА_3 виплату раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах з 01 лютого 2012 року.

Вищевказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області від 10 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа ВП 42929975.

У відповідності до ст. 5, 11 Закону України "Про виконавче провадження", 08 травня 2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області боржнику було направлено вимогу щодо виконання рішення суду.

З огляду на те, що станом на 08 липня 2014 року рішення суду боржником не виконано було, державним виконавцем прийнято постанову, якою на Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові було накладено штраф у розмірі 680 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В силу ст. 5 вищевказаного Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 вищевказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 08 липня 2014 року було невиконання Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернігові судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист № 750/11729/13-а про зобов'язання поновити ОСОБА_3 виплату раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах з 01 лютого 2012 року.

У зв'язку з невиконанням позивачем рішення суду, Головним управлінням юстиції у Чернігівській області позивачу були направлені вимоги про виконання рішення суду від 08 травня 2014 року № 02.01-25/747-5 та від 08 липня 2014 року № 747-5.

При цьому, судом вірно зазначено, що позивачем не наведено жодного переконливого доводу, який би свідчив про поважність причин невиконання судового рішення.

З приводу посилань апеляційної скарги на те, що виконання судового рішення у справі № 750/11729/13-а є неможливим, у зв'язку з відсутністю коштів для виплати пенсії, колегія суддів зазначає, що дана обставина не є підставою для ухилення позивачем від виконання рішення суду.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові та відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови діяв у спосіб та в межах, передбаченими Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.