Справа № 345/2571/14-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 876/9350/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

07.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі про визнання неправомірною відмову у перерахунку пенсії та зобов'язання провести такий та виплатити пенсії державного службовця з 01.12.2010 року з урахуванням у заробіток з якого визначається пенсія сум допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.12.2010 року відповідачем їй призначено пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу». Однак, під час призначення пенсії, у заробіток не враховано суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань. У зв'язку з цим вона звернулася з заявою про проведення перерахунку пенсії. Проте, відповідач листом від 26.06.2014 №229/Д-15 у перерахунку пенсії відмовив, посилаючись на те, що суми матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань не входять до складу заробітної плати державного службовця. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються усі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Так як на вказані матеріальні допомоги та індексацію нараховувався та сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, такі мали бути враховані відповідачем у заробіток під час обчислення пенсії.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року позов задоволено частково. Зобов`язано відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця з 26.06.2014року, з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби та виплатити недоплачену суму пенсії з урахуванням фактично отриманих нею сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань не є складовими заробітної плати державного службовця у розмінні ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», а тому відсутні підстави для їх врахування до складу заробітної плати при обчисленні пенсії.

Також вважає, що суд першої інстанції порушив приписи ст. 99 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також за приписами ч.2 ст.11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що такі вимоги підлягають до задоволення з часу прийняття відповідачем рішення про відмову в проведенні перерахунку та одночасно відмовив у задоволенні вимог про проведення перерахунку з часу призначення позивачу пенсії.

Між тим, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки не ґрунтується на фактичних обставинах справи, є суперечливим та не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись не положенням законів України «Про державну службу» та «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 28 травня 2013 року у справі № 21-97а13.

Однак колегія суддів зазначає, що при розгляді адміністративної справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог на підставі ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулася до суду першої інстанції 07.07.2014 року та просила задовольнити позовні вимоги з 01.12.2010 року.

Беручи до уваги положення ст. ст. 99, 100 КАС України, колегія суддів дійшла переконання, що позовні вимоги за період з 01.12.2010 року по 06.01.2014 року слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, що є підставою постанову суду скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року у справі №345/2571/14-а та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області щодо відмови у перерахунку пенсії як державному службовцю ОСОБА_1, виходячи з розрахунку сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області провести з 07.01.2014 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з врахуванням в заробіток для обчислення пенсії сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань та виплачених сум пенсії.

Адміністративний позов у частині позовних вимог за період з 01.12.2010 року по 06.01.2014 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя В.П. Сапіга

Судді: Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко