Справа № 9101/3830/2011
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/3830/2011

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 року

справа № 2а-5384/10/0470

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2010р. у справі № 2а-5384/10/0470

за позовом Міністерства інфраструктури України

до Комунального підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації"

третя особа: Державне підприємство "Придніпровська залізниця"

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

в с т а н о в и в:

Міністерство транспорту та зв'язку України (далі по тексту - позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради (далі по тексту – відповідач, КП "ДМБТІ") щодо відмови в реєстрації будівлі переїзду, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, Самарський узвіз, 102к та про зобов'язання відповідача здійснити реєстрацію права власності за державою Україна в особі позивача на самочинно збудований об’єкт нерухомості, що знаходиться за вищевказаною адресою, а саме: нежитлову будівлю літ. А-1 – будівля переїзного посту 2-го околодку (інв. №100510), площею 29,3 м. кв. 2007 року побудови.

На обґрунтування позову зазначалось, що відмовивши в реєстрації права власності, відповідач порушив вимоги п.1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 18.02.2002 р. № 157/6445 (далі – Тимчасове положення), та не прийняв до уваги факти, встановлені відповідно до судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2009 року у справі №30/75-09, які доводять право власності позивача на зазначений об’єкт нерухомості.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено. При цьому з посиланням на ст.19 Конституції України, суд зазначив, що відмова відповідача в реєстрації права власності позивача на вищевказане майно не ґрунтується на законі, що відмовляючи позивачу, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального права. Апелянт вказує, що в рішенні Господарського суду від 02.06.209р. не зазначено повний опис майна, що унеможливлює внесення відомостей до Державного реєстру.

Позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, судове рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити постанову суду без змін.

Під час розгляду справи апеляційним судом позивач заявив клопотання про здійснення правонаступництва у зв’язку з реорганізацією згідно з Указом Президента України від 09.12.2010р. №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та з урахуванням Указу Президента України №581/2011 від 12.05.2011р. «Про Положення про Міністерство інфраструктури України». Клопотання судом розглянуто та задоволено, на підставі ст.55 КАС України здійснено заміну Міністерства транспорту та зв’язку України правонаступником - Міністерством інфраструктури України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до КП "ДМБТІ" з заявою про реєстрацію права власності на самочинно збудований об’єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, Самарський узвіз, 102к: нежитлова будівля літ. А-1 – будівля переїзного посту 2-го околодку (інв. №100510), площею 29,3 м. кв. 2007 року побудови, про що відповідачем складено замовлення №7391/07 від 03.09.2009 року.

29.09.2009 року відповідачем прийнято рішення про відмову у реєстрації права власності на зазначений об’єкт нерухомого майна з посиланням на порушення позивачем п.3.3. Тимчасового положення, де вказується, що реєстрації підлягають права власності тільки на об’єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку; самочинно збудований об’єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, Самарський узвіз, 102к: нежитлова будівля літ. А-1 – будівля переїзного посту 2-го околодку (інв. №100510), площею 29,3 м. кв. 2007 року побудови, згідно норм чинного законодавства, потребує введення в експлуатацію (а.с.15-16).

Судом також встановлено, що існує таке, що набрало законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2009 року у справі №30/75-09 за позовом Дніпропетровського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України до Дніпропетровської міської ради (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - державне підприємство "Придніпровська залізниця"), яким визнано за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв’язку України право власності на самочинно збудований об’єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, Самарський район, Самарський узвіз, 102к: нежитлова будівля літ. А-1 – будівля переїзного посту 2-го околодку (інв. №100510), площею 29,3 м. кв. 2007 року побудови (а.с.10-13).

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Відповідно до п.п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" № 1952-IV від 01.07.2004 р. (далі – Закон № 1952) обов’язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме, право власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст.19 Закону № 1952 підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є рішення суду про визнання права власності на будівлю (частину будівлі), споруду.

У відповідності до п. 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 18.02.2002 р. № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

За вимогами п.10 додатку № 1 до п. 2.1 Тимчасового положення рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна.

Суд врахував, що норми ч. 1 ст. 24 Закону № 1952 містять вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації права, до якого наведені відповідачем підстави не віднесені. При цьому згідно з ч.3 ст.24 Закону № 1952 відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до положень ст.13 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Стаття 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 124 Конституції України, ст. 11 Закону України "Про судоустрій України" рішення суду, які набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім вищевказаних норм законодавства судом також застосовано вимоги ч.1 ст. 72 КАС України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновками суду стосовно того, що у відповідача не було підстав відмовляти позивачу в реєстрації будівлі переїзду, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський узвіз, 102к та відмовляти в реєстрації права власності за державою Україна на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2009 року у справі №30/75-09, оскільки обставини щодо права власності позивача на зазначене майно встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування постанови суду не вбачається. Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2010р. у справі № 2а-5384/10/0470 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2010р. у справі №2а-5384/10/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна