Справа № 815/6201/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6201/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Харченко Ю.В.

Суддів Андрухів В.В.

Аракелян М.М.

При секретарі Кипаренко Н.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 24.03.2015р. №178.

Від відповідача: Державної виконавчої служби України Шевченко Д.В. - за довіреністю від 29.12.2014р. №3-14/41/1333.

Від відповідача: Державної казначейської служби України Костюк М.А. - за довіреністю від 19.01.2015року №5-15/237-1238.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав і законних інтересів у виконавчому провадженні, стягнення матеріальної шкоди у сумі 1154,50грн., та моральної шкоди у сумі 2000грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 02.03.2015р. б/н), просить суд визнати неправомірною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав її прав і законних інтересів у виконавчому провадженні, стягнути з держави з коштів державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України матеріальну шкоду в сумі 1154,50грн., та моральну шкоду в сумі 2000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Державною виконавчою службою України не виконується Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2009р., по справі №2-а-8603/08/1570, на виконання якої, 28.10.2009р. судом ОСОБА_5 видано виконавчий лист щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 700грн. Також, позивач наголошує, що внаслідок надмірно тривалого невиконання судового рішення і порушення її прав, державними виконавцями, у межах виконавчого провадження, їй завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки у зв'язку з тривалим невиконанням судового рішення, що супроводжувалося вчиненням неправомірних дій посадовими особами ДВС України, позивач зазнав моральних страждань. Зокрема, від нескінченних пошуків захисту порушеного права у виконавчому провадженні, та судової тяганини задіяної ДВС України при відстоюванні власних інтересів, позивачем втрачено спокійний ритм життя. Перевтома, підвищення артеріального тиску від нервового перенапруження у судових засіданнях негативно позначалося на погіршенні самопочуття та втраті душевного спокою. Подальше ігнорування судових постанов, спрямованих на виконання рішення суду, призводило до депресивного стану і як наслідок цього до втрати здорового сну.

Відповідач - Державна виконавча служба України, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 02.03.2015р. вхід.№5005/15), наголошуючи, зокрема, що виконання виконавчих документів щодо стягнення коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним і юридичним особам, не належить до повноважень органів Державної виконавчої служби України, оскільки законодавчо встановлена та закріплена необхідність дій стягувача щодо самостійного пред'явлення виконавчого документу до Державної казначейської служби України, разом із заявою та переліком необхідних документів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2009р., по справі №2-а-8603/08/1570, позивачу - ОСОБА_5 судом 28.10.2009р. був виданий виконавчий лист щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 700грн.

Судом встановлено, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, за наслідками розгляду виконавчого листа №2-а-8603/08/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом 28.10.2009р. щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 700грн., винесено Постанову від 13.11.2009р. серії ВП №15858056 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8603/08/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом 28.10.2009р. щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 700грн.

20.07.2010року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейком В.С. винесено Постанову серії ВП №15858056 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Також, судом з'ясовано, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2010р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012р., по справі №8116/10/1570, задоволено адміністративний позов ОСОБА_5, визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, пов'язані з прийняттям постанови про повернення виконавчого документа 20.07.2010року. Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачеві. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії відповідно до.ч.1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" та виконати судове рішення.

30.03.2012р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бєлозьоровим О.О. за наслідками розгляду заяви ОСОБА_5 від 29.02.2012р. про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8603/08/1570, винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2012р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013р., по справі №1570/2762/2012, задоволено адміністративний позов ОСОБА_5, визнано неправомірними дії державного виконавця Державної виконавчої служби України відділу примусового виконання рішень Бєлозьорова О.О., пов'язані з прийняттям постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30.03.2012р. Скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30.03.2012р. Зобов'язано державну виконавчу службу України вчинити дії по виконанню постанови суду від 19.01.2009р. у відповідності із Законом України "Про виконавче провадження".

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.05.2013р. ОСОБА_5 звернулась до начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із заявою (вхід.№М-7282 від 22.05.2013р.) щодо відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8603/08/1570.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача - ОСОБА_5 (вхід.№М-7282 від 22.05.2013р.) щодо відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8603/08/1570, головним державним виконавцем 30.05.2013р. винесено Постанову ВП №15858056 про відновлення виконавчого провадження, якою відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8603/08/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом, щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 700грн.

Не погодившись із бездіяльністю Державної виконавчої служби України щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., ОСОБА_5 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_5 щодо визнання неправомірною бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав і законних інтересів у виконавчому провадженні, стягнення з держави з коштів державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України матеріальної шкоди в сумі 1154,50грн., та моральної шкоди в сумі 2000грн., підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999року №606-XIV (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження", якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2012р., залишена без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013р., по справі №1570/2762/2012, якою визнано неправомірними дії державного виконавця Державної виконавчої служби України відділу примусового виконання рішень Бєлозьорова О.О., пов'язані з прийняттям постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30.03.2012р.; скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30.03.2012р.; зобов'язано державну виконавчу службу України вчинити дії по виконанню постанови суду від 19.01.2009р. у відповідності із Законом України "Про виконавче провадження", набрала законної сили 24.04.2013р.

15.05.2013р. ОСОБА_5 звернулась до начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із заявою (вхід.№М-7282 від 22.05.2013р.) щодо відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-8603/08/1570.

Постанову про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2а-8603/08/1570, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України прийнято лише 30.05.2013р., тобто у порушення, встановленого ч.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження", строку.

При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження вчинення дій щодо виконання виконавчого листа №2а-8603/08/1570 після відновлення виконавчого провадження (з 30.05.2013р.), відповідачем - Державною виконавчою службою України, суду не надано.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, та беручи до уваги те, що Державною виконавчою службою суду не надано жодних належних доказів на підтвердження проведення виконавчих дій з дня поновлення виконавчого провадження, а також враховуючи наявність вищеозначених судових рішень, суд дійшов висновку щодо правомірності позовних вимог ОСОБА_5 відносно визнання неправомірною бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо надмірно тривалого не виконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_5 у виконавчому провадженні.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 щодо стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України матеріальної шкоди (інфляційних витрат та компенсації за затримку виконання рішення суду) у сумі 1154,50грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до ч.1 ст.5 якого у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.1 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набирає чинності з 1 січня 2013року.

Судом встановлено, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013р. по справі 2а/1570/1695/2011 адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено частково, у тому числі, присуджено до стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_5 інфляційні витрати та компенсацію за затримку виконання рішення у період з листопада 2009р. по травень 2013р. у загальному розмірі 188,75грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення з держави з державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України матеріальної шкоди в сумі 1154,50грн., з урахуванням положень ч.1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», підлягають задоволенню, зокрема, за період з червня 2013р. по березень 2015р. в сумі 38,50грн. (700 : 100 х 3% : 12 х 22).

Також, як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, виданий на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2009р., по справі №2-а-8603/08/1570, позивачу - ОСОБА_5 виконавчий лист щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 700грн., Державною казначейською службою України в добровільному порядку не виконано.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, а його виконання здійснюють державні виконавці.

Згідно з пунктами 2,3 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що Державною казначейською службою України виконавчий лист, виданий на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2009р., по справі №2-а-8603/08/1570, щодо стягнення з держави в особі Державного казначейства України з коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 700грн., у добровільному порядку не виконано, а відтак, він повинен виконуватися, зокрема, Державною виконавчою службою України, як органом, який відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", наділений повноваженнями на примусове виконання виконавчих документів.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити, що Цивільний кодекс України передбачає право на відшкодування моральної шкоди у окремо визначених випадках, у тому числі і у разі її завдання неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (частина перша статті 1167 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_5, посилається на завдання їй моральної шкоди неправомірними діями посадових осіб Державної виконавчої служби, які пов'язані із невідновленням виконавчого провадження, тривалим невиконанням судового рішення, та неможливість отримання грошової суми за судовим рішенням, що завдає позивачу душевних страждань.

Зокрема, судом з»ясовано, що позивач є пенсіонером із невеликим розміром пенсії, та не отримані грошові кошти, для неї є досить суттєвими. Нескінченні намагання відновити порушене право на отримання грошових коштів за судовим рішенням вимагали від позивача додаткових зусиль, що відповідно призводило до перевтоми.

Таким чином, оцінюючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди як законні та обґрунтовані, судом приймається до уваги, що внаслідок протиправних дій посадових осіб Державної виконавчої служби судове рішення про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_5 триває понад п'ять років.

Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, суд, застосовуючи принцип справедливості та співмірності, вважає за необхідне залишити розмір моральної шкоди в межах заявлених позивачем - у розмірі 2000грн.

Згідно з ч.2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що правомірним є стягнення моральної шкоди, завданої Державною виконавчою службою України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС, з держави в особі Державної казначейської служби України.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов та викладені повноважним представником в ході судового розгляду справи по суті.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав і законних інтересів у виконавчому провадженні, стягнення матеріальної шкоди у сумі 1154,50грн., та моральної шкоди у сумі 2000грн., підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав і законних інтересів у виконавчому провадженні, стягнення матеріальної шкоди у сумі 1154,50грн., та моральної шкоди у сумі 2000грн., задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо надмірно тривалого невиконання постанови суду від 05.08.2009р., що призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_5 у виконавчому провадженні.

3. Стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_5 (65023, АДРЕСА_1) матеріальну шкоду (інфляційні витрати та компенсацію за затримку виконання рішення) у сумі 38 (тридцять вісім)грн. 50коп.

4. Стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_5 (65023, АДРЕСА_1) моральну шкоду у сумі 2000(дві тисячі)грн.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 (65023, АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 73(сімдесят три)грн. 10коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом « 07» квітня 2015року.

Головуючий суддя Харченко Ю.В.

Судді Андрухів В.В.

Аракелян М.М.