Справа № 816/831/15-а
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/831/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ковальова Д.О.,

представника позивача - Оніщенко А.Ю.,

представника відповідача - Хорішко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, рішення,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги № 1050-25 від 03 березня 2015 року.

26 березня 2015 року до суду надійшла заява позивача про доповнення до позовної заяви, за результатами розгляду якої, судом прийнято до розгляду вимоги ТОВ "Спецмехсервіс" також щодо визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у м. Полтаві про опис майна у податкову заставу №4671/10/1601-25-01-18 від 20.03.2015.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 04.03.2015 року ТОВ "Спемехсервіс" відповідачем вручено податкову вимогу № 1050-25 від 03.03.2015 про сплату податкового боргу в розмірі 976475,26 грн., а 20.03.2015 року прийняте рішення про опис майна у податкову заставу. Зазначали, що зобов'язання зі сплати ПДВ за січень 2015 року в сумі 976475,26 грн. є сплаченим товариством у повному обсязі, у зв'язку із чим у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень. Вказували на те, що платник податків, який ініціював банківський переказ зі сплати податку звільняється від відповідальності за несвоєчасне зарахування банком сплачених коштів до бюджету та не зарахування цих коштів до бюджету взагалі, оскільки відповідальність за зарахування цих коштів покладено законом на банківську установу, яка здійснює обслуговування платника податків. Позивач вважає податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

З вищевказаних підстав представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що станом на момент формування податкової вимоги підприємство мало податковий борг, який виник на підставі уточнюючих розрахунків № від 25.02.2015 на суму 25484 грн. (сплачено частково в розмірі 4081,90 грн), № від 27.02.2015 на суму 765 грн., податкової декларації з ПДВ № від 19.02.2015 на суму 952588 грн. та нарахованої пені на несплачені в строк грошові зобов'язання у розмірі 2,16 грн. Зазначав, що невиконання ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" платіжних доручень ТОВ "Спецмехсервіс" не є підставою для несплати основної суми грошового зобов'язання, тому ДПІ у м. Полтаві правомірно сформовано податкову вимогу № 1050-25 від 03.03.2015 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №4671/10/1601-25-01-18 від 20.03.2015 по факту наявності несплаченого податкового боргу.

Заслухавши представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 березня 2015 року ДПІ у м. Полтаві прийнято податкову вимогу № 1050-25 (а.с.10), відповідно до якої ТОВ "Спецмехсервіс" повідомлено по наявність, станом на 02.03.2015 року, податкового боргу в сумі 977315,90 грн., в тому числі основний платіж - 976473,10 грн., пеня - 2,16 грн.

20 березня 2015 року ДПІ у м. Полтаві прийнято рішення №4671/10/1601-25-01-18 про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків.

Із даними рішеннями позивач не погодився та оскаржив податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковій вимозі від 03.03.2015 № 1050-25, суд виходить із наступного.

За визначенням п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Приписами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, підставою для прийняття оскаржуваної вимоги відповідачем є узгоджена сума податкового зобов'язання по податку на додану вартість та нарахована пеня, що залишаються не сплаченими позивачем.

Так, 19.02.2015 ТОВ "Спецмехсервіс" до ДПІ в м.Полтаві було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2015 року №, згідно з якою сума, яка підлягала до сплати в бюджет, складала 952558,00 грн. (а.с. 12-14).

У зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок ТОВ "Спецмехсервіс" у лютому 2015 року проведено коригування у податковій декларації з ПДВ за січень 2015 року суми податкових зобов'язань на суму 978042 грн. та нараховано суму штрафу в розмірі 765 грн. (а.с. 15-17).

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.11 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Разом з тим, відповідно п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 названого Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III).

Відповідно до п. 1.23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.

Згідно із ст.ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах (п.п. 16.5.2 п. 16.2 ст. 16 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, зокрема з моментом прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Суд зазначає, що пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, передбачено, що Банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Якщо дата складання розрахункового документа (реєстру) збігається з датою його виконання (списання банком коштів за цим документом), то реквізит "Дата надходження" може не заповнюватися.

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Згідно матеріалів справи між позивачем (Клієнт) та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (Банк) 27 грудня 2010 року укладений договір № 1034 на розрахунково-касове обслуговування, згідно предмету якого бак відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 01 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до довідки Банк "Фінанси та кредит" вих. № 187/15 від 16.02.2015 р., копія якої залучена позивачем до матеріалів справи, ТОВ "Спецмехсервіс" у філії "Полтавське регіональне управління" АТ "Банк "Фінанси та кредит" відкриті поточні рахунки: 01 - в національній валюті - від 27.12.2010 р., 202 - в національній валюті - від 30.12.2013 р. (депозитний рахунко). Станом на 16 лютого 2015 року залишок коштів на рахунку 01 складає 31 391 235,28 грн., 202 - 5 000 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, 09.02.2015 позивачем до обслуговуючого банку Філії "ПРУ" АТ "Банк" Фінанси та кредит" м. Полтава для сплати узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість за січень 2015 року було направлено платіжне доручення від 09.02.2015 №8198 на суму 4 000 000,00 грн.

24.02.2015 позивачем було направлено на адресу податкового органу лист, в якому повідомлялось, що платіж щодо узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість за січень 2015 року та авансом на лютий 2015 року сплачено в сумі 4 000 000,00 грн. 10.02.2015 року (а.с. 48).

В подальшому 12.03.2015 року підприємством було направлено до податкового органу заяву, в якій зазначалось, що несвоєчасне та не в повному обсязі перерахування податку на додану вартість за січень 2015 року було здійснено не з вини ТОВ "Спецмехсервіс", а з вини банківської установи, що підтверджується положеннями чинного законодавства та відповідним платіжним дорученням (а.с. 50-53).

Суд, дослідивши платіжне доручення № 8198 від 09.02.2015 на суму 4 000 000 грн. (оплата суми грошового зобов'язання згідно декларації за січень 2015 року), яке наявне у матеріалах справи, встановив, що на них наявна відмітка банку "одержано банком" 10 лютого 2015 року та наявні ознаки того, що банком було прийнято дане платіжне доручення до виконання.

Враховуючи те, що платіжне доручення було одержано банком та прийнято до виконання, суд вважає, що позивачем не було допущено порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

Пунктом 129.6 ст. 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або цільового фонду.

Якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, крім випадку, передбаченого п.п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Тобто відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) після відновлення платоспроможності банку розпочинається також саме для банку, а не для платника податків.

Таким чином, направлення позивачем до свого банку належним чином оформлених платіжних вимог на оплату податкових платежів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та єдино достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов'язання.

Згідно залучених представником позивача до матеріалів справи Довідок Банку "Фінанси та кредит" № 7-14/948 від 13.03.2015 року в копії та № 30.20/35 від 27.03.2015 року в оригіналі, останнім повідомлено, що Національним Банком України не здійснювалось регулювання економічних нормативів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", які б призвели до нестачі вільного залишку коштів на кореспондентському рахунку банку; банк станом на 27.03.2015 року не перебуває в процесі ліквідації, процедура тимчасової адміністрації не застосовувалась.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що станом на 02 березня 2015 року у позивача не було податкової заборгованості, яка вказана в оскаржуваній податковій вимозі №1050-25 про стягнення з позивача коштів у сумі 976475,26 грн., в зв'язку з чим така вимога не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Щодо позовної вимоги ТОВ "Спецмехсервіс" про визнання протиправною та скасування рішення про опис майна у податкову заставу №4671/10/1601-25-01-18 від 20.03.2015, суд зазнає наступне.

Судом встановлено, що 20.03.2015 ДПІ у м. Полтаві відповідно до ст. 89 розділу ІІ Податкового кодексу України було винесено рішення №4671/10/1601-25-01-18 про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків - ТОВ "Спецмехсервіс", а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, підставою для винесення відповідачем вказаного рішення слугувала наявність, на момент винесення податковим органом оскаржуваної вимоги, у облікових картках платника податку на додану вартість боргу у загальному розмірі 976475,26 грн.

Разом з тим, беручи до уваги вищевикладене, відповідачем на обґрунтування своєї позиції не надано належних та допустимих доказів наявності у платника податків - позивача станом на дату прийняття оскаржуваного рішення про опис майна у податкову заставу №4671/10/1601-25-01-18 від 20.03.2015, податкового боргу, який виник внаслідок несплати ним узгодженої суми грошового зобов'язання, або у разі несплати у строки, встановлені ПКУ, суми грошового зобов'язання, визначеної ДПІ.

Таким чином, рішення про опис майна у податкову заставу №4671/10/1601-25-01-18 від 20.03.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адіміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, рішення, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати Податкову вимогу від 03.03.2015 року № 1050-25 Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області, Рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області № 4671/10/16-01-25-01-18 від 20.03.2015 року про опис майна у податкову заставу.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 560,28 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2015 року.

Суддя Р.І. Молодецький