Справа № 369/508/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/508/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук Л.М. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевич М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про: визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо відмови позивачу в наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,0056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,0056 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.06.1989 року рішенням Києво-Святошинського районного народного суду Київської області було розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та визнано за позивачем право власності на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 із визначенням їй наступних приміщень: жилої кімнати № 1-4 площею 20,0 м2, жилої кімнати № 1-3 площею 16,7 м2, кухні № 1-2 площею 7,2 м2, коридору № 1-1 площею 5,8 м2, Ѕ господарського сараю (праву частину), погрібу з шийкою, половини огорожі, що загалом складає 54/100 частин будинку.

29.09.2009 року позивачу було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2195 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки НОМЕР_2.

ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01.09.1979 року на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2, що розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га. Зазначена земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 на підставі рішення Княжицької сільської ради від 17.01.2007 року, у зв'язку з чим 26.07.2011 року ОСОБА_3 було видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції встановив, що погріб, який перебуває у власності позивача, частково розташований за межами наданої позивачу у власність земельної ділянки. Вважаючи, що третя особа перешкоджає позивачу в обслуговуванні земельної ділянки над погребом, остання неодноразово зверталась до Відповідача з заявами про усунення перешкод в користуванні погребом та надання у власність земельної ділянки.

Так, 09.07.1999 року рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 85 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2» встановлено, що вхід до погребу з шийкою, право власності на який визнано рішенням суду, знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2, а його шийка - на території ОСОБА_3, а також було вирішено виділити частину земельної ділянки в спільне користування зазначених осіб у зв'язку з відсутністю інших шляхів вирішення спору.

Рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 8 від 29.07.2011 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2.» для вирішення спірних питань, які виникають у процесі використання погреба з шийкою, позивачу та ОСОБА_3 було запропоновано встановити земельний сервітут, а в разі недосягнення згоди вирішувати даний спір у судовому порядку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, надання дозволу на безперешкодний доступ до погреба по АДРЕСА_3 та передати земельну ділянку у власність відмовлено в повному обсязі. Так, судом встановлено, що посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що ОСОБА_3 перешкоджає їй у користуванні земельною ділянкою не підтверджені матеріалами справи, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 8 від 23.10.2013 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2.» позивачу було рекомендовано для вирішення спірних питань щодо користування земельною ділянкою звернутися до суду.

Повторно, 03.09.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки розміром 0,0056 га, яка знаходиться під її погребом за адресою: АДРЕСА_1.

17.09.2014 року та 10.10.2014 року на зазначене звернення ОСОБА_2 відповідачем було надано відповіді, в яких позивача повідомлено про відмову в задоволенні її вимог щодо приватизацій вказаної земельної ділянки, оскільки нею вже було використано право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, а також у зв'язку з тим, що частина цієї земельної ділянки знаходиться у загальному користуванні, а сама земельна ділянка, яка знаходиться під погребом, межує із земельною ділянкою ОСОБА_3

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, так як відповідач правомірно надав відповідь на заяву позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Дослідивши матеріали справи, підстави апеляційного перегляду, а також виниклі між сторонами правовідносини, у відповідності до норм діючого законодавства України, колегія суддів погоджується з такими з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Земельного кодексу України ( далі - ЗК України ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України регламентовано, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян.

У ст. 38 ЗК України закріплено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно зі ст. 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах визначених норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У ч. 2 ст. 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК, а також інших законів.

За змістом п.п. «а», «б», «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі придбання за договором дарування, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з ч.1, 4 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах норм безоплатної приватизації.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах визначених норм провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, законодавством регламентовано право громадян на набуття безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, однак таке право може бути ними реалізовано лише один раз по кожному виду землекористування.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач у 2009 році скористалася своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, у зв'язку з чим на підставі рішення Княжинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.06.2007 року їй було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2195 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що заява позивача в даному випадку по своїй суті є зверненням. Посилання позивача на ту обставину, що вона мала намір поставити питання про приватизацію земельної ділянки, колегія суддів не приймає до уваги зважаючи на наступне.

Згідно ч. 6 статті 118 ЗК України - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України - районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, для реалізації свого права на отримання у власність земельної ділянки позивач повинна була подати заяву встановленого зразка та долучити до неї необхідні додаткові документи

Отже, враховуючи ту обставину, що позивачем, при поданні заяви не були дотримані вимоги ст. 118 Земельного кодексу України, то відповідач правомірно розглянув заяву позивача як звернення та надав на нього відповідь, з урахуванням тих обставин, що зазначене питання вже було предметом вирішення на сесії сільської ради.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі, у розумінні ст. 70 КАС України, докази, які б підтверджували, що земельна ділянка, яку позивач має намір приватизувати, а саме: земельна ділянка площею 0,0056 га за адресою: АДРЕСА_1, дійсно знаходиться під погребом ОСОБА_2, а також на те, що земельна ділянка під цим погребом перебуває у спільному користуванні позивача і ОСОБА_3 на підставі рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.07.1999 року № 85, яке ніким не було скасовано і досі є чинним.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи апелянта щодо наявності між нею і ОСОБА_3 неприязних стосунків з приводу користування погребом, а також щодо необхідності усунення перешкод у користуванні позивачем своїм майном, які чинить ОСОБА_3, колегія суддів вважає такими, що виходять за межі даного адміністративного спору і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 09 квітня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.