Справа № 808/8358/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 808/8358/14 Провадження №ДО/808/1150/14
(16 год. 30 хв.) м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Калашник Ю.В., суддів Бойченко Ю.П., Нестеренко Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Стратулат С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 1 - Коваленко І.М.,

представника відповідача 2 - не з'явився,

представника відповідача 3 - Кирильченко Я.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до: 1. Міністерства внутрішніх справ України, 2.Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, 3.Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2, ГУ МВС України в Донецькій області), Краматорського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 3, Краматорський МВ ГУ МВС України в Донецькій області), в якому позивач, з урахуванням прийнятих судом уточнень, просить: скасувати накази МВС України №865 від 07.08.2014 та №1680о/с від 27.08.2014; поновити позивача на займаній посаді; стягнути з відповідача на свою користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а також за відпрацьований час, за який розрахунок із позивачем проведений не в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та зазначив, що на займаній посаді працював до 17.11.2014. У цей день його повідомили про звільнення із ОВС, відповідно до наказу №1680 від 27.08.2014, проте зі змістом цього наказу позивач не був ознайомлений, оскільки такий наказ до Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області не надходив. Також зазначив, що про існування наказу МВС України №865 від 07.08.2014 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач дізнався лише під час судового розгляду справи. З наказом про призначення службового розслідування позивач не ознайомлювався, жодних усних чи письмових пояснень не надав. Також зазначив, що після ознайомлення під час судового засідання із висновком службового розслідування йому стало відомо, що відповідно до висновку позивач вчиняв протиправні дій, а саме - передавав наркотичні засоби та надавав допомогу представникам «Донецької народної республіки» (ДРН). Пояснив, що жодних дій, про які йде мова у висновку, не вчиняв, а також не вчиняв дій, які дискредитують знання працівника ОВС. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що наказ МВС України №1680о/с від 27.08.2014 «По особовому складу», виданий на підставі наказу МВС України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. У ході службового розслідування було встановлено, що окремі працівники Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивач, відмовилися виконувати свій професійний обов'язок та активно надавав усіляку допомогу представникам ДНР та на блокпостах передавав наркотичні засоби. Такими діями позивач самоусунувся від виконання професійних обов'язків, чим порушив вимоги Закону України «Про міліцію» та Присягу співробітника ОВС. Зазначені дії позивача стали підставою для його звільнення за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи. Також зазначив, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Зазначив, що позивач проходив службу в Краматорському МВ ГУ МВС України в Донецькій області, який йому і здійснював виплату грошового забезпечення у цей період. Таким чином виплата грошового забезпечення працівникам Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом. Оскільки позивач не проходив службу на посадах в Центральному апараті МВС України, а перебував на посаді, яка знаходиться в штаті Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, та призначався на посаду не наказом МВС України, а наказом ГУМВС України в Донецькій області, то поновлювати позивача, у разі прийняття даного рішення, на посаді повинно ГУМВС України в Донецькій області, а не МВС України. Зазначив, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 26.02.2015 представник відповідача 2 заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 25.03.2015 представник відповідача 2 не прибув та надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача 3 заперечив проти позовних вимог, та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов, у яких зазначено, що 17.11.2014 до канцелярії Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області надійшов наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 07.10.2015 №361, зі змісту якого вбачалось, що позивач звільнений із ОВС на підставі наказу МВС України №1680о/с від 27.08.2014. Підставою для звільнення позивача стало службове розслідування, що проводилось ГУ МВС України в Донецькій області з приводу вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника ОВС. Також у запереченнях вказано, що наказ МВС України №1680о/с від 27.08.2014, а також копії матеріалів службового розслідування до Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області не надходили. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 25 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

Позивач проходив державну службу в ОВС України.

Наказом ГУ МВС України в АРК від 04.02.2014 №19о/с позивач призначений заступником начальника районного відділу Чорноморського РВ.

Після окупації території АР Крим позивач прибув на материкову частину України та наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 22.05.2014 №193о/с призначений заступником начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області з 15.05.2014.

Наказом МВС України від 07.08.2014 №793 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 07.08.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України.

У зазначеному висновку зазначено, що ОСОБА_1 «активно надавав усіляку допомогу представникам ДРН на блокпостах та передавав наркотичні засоби.».

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

МВС України виданий наказ №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області». Згідно із п.11 зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно із наказу від 27.08.2014 №1680 МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). Підстава: наказ МВС України від 07.08.2014 №865.

Вважаючи протиправними накази Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 та №1680о/с від 27.08.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, затверджений міністром внутрішніх справ України 07.08.2014 (далі - Висновок службового розслідування).

Зазначеним Висновком службового розслідування встановлено наступне (стор. 18-19 Висновку службового розслідування): ОСОБА_1 активно надавав усіляку допомогу представникам ДНР на блокпостах та передавав наркотичні засоби.

Із матеріалів справи вбачається, що службове розслідування проведене на підставі наказу МВС України №793 від 07.08.2014 (про що зазначено у висновку службового розслідування). Цією ж датою - 07.08.2014, був складений Висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ МВС України №865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області». Суд критично ставиться до можливості проведення службового розслідування та складання Висновку службового розслідування за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування причин застосування до позивача дисциплінарного стягнення, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом було досліджено зазначений Висновок.

З приводу Висновків службової перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Відповідачами такі докази суду не надані.

Відтак, на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем 1 визначене вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу - надання допомоги представникам ДНР на блокпостах та передача наркотичних засобів.

В той же час, жодних доказів на підтвердження вказаного факту відповідачами не надано. Крім того, представник відповідача 1 зазначив, що висновок службової перевірки знаходиться у прокуратурі Донецької області та приєднаний до кримінального провадження. Суд неодноразово відповідними ухвалами витребовував із прокуратури Донецької області докази, проте листами від 19.01.2015 та від 03.02.2015 прокуратура Донецької області повідомила суд, що у провадженні слідчого відділу відсутні матеріали кримінального провадження, на які вказував суду представник МВС України. Ураховуючи викладене, суд вважає, що відносно позивача жодної кримінальної справи не порушено.

Також представники відповідачів зазначили, що їм не відомо про наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування щодо здійснення позивачем допомоги представникам ДРН та передачі їм наркотичних засобів.

За результатами службового розслідування, МВС України виданий наказ №865 від 07.08.2014, яким притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

В той же час суд зазначає наступне. У відповідності до ч.5 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Позивач пояснень в рамках здійснення службового розслідування не надав. Єдині пояснення позивача датовані 10.07.2014, не містять жодних посилань на порушення позивачем вимог Закону, крім того надані ще до призначення службового розслідування (яке призначене на підставі наказу МВС України №793 від 07.08.2014). Позивач пояснив, що не був обізнаний щодо проведення стосовно нього службового розслідування, по суті службового розслідування пояснення з нього не вимагались, жодних письмових чи усних пояснень він нікому не надавав.

Частиною 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч. 8 ст. 14).

Судом встановлено, що позивачу у спосіб, встановлений ч.8 ст. 14 Дисциплінарного статуту не доведений зміст наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідачами зі свого боку не надано суду доказів ознайомлення позивача із таким наказом під підпис.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами не доведено та не надано суду доказів, що позивачем вчинені будь-які вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, не підтверджені жодними доказами висновки службового розслідування, не надані докази порушення відносно позивача кримінального справи, не надані пояснення осіб, які б свідчили про надання позивачем допомоги представникам ДНР та передачі наркотичних засобів.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та з займаної ним посади 27.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2015 року. Зазначене підтверджується доказами, а саме: затвердженими начальником СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області планами роботи позивача, зокрема на 17.11.2014, стройовими записками за серпень - вересень 2014 року, затвердженими начальником СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, розстановкою нарядів за серпень - листопад 2014 року, затвердженими начальником Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області.

Ураховуючи викладені вище факти, суд дійшов висновку про протиправність наказів Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1680о/с від 27.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач отримував грошове забезпечення у відповідача 3, проте, у прохальній частині позову позивач не зазначає, до якого саме із відповідачів ним заявлено вимогу про стягнення коштів.

За приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача належним способом захисту є прийняття судом рішення про поновлення позивача на попередній роботі з моменту його незаконного звільнення та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та прийняти рішення щодо стягнення на користь позивача з відповідача 3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

При цьому суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Також, визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача 3 від 02.03.2015 вбачається, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 4 477,51 грн., а середньоденний - 147,46 грн.

Відтак, станом на 25.03.2015 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло 210 днів. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 147,46 грн. * 210 днів = 30 966,60 грн.

Щодо позовної вимоги позивача стосовно стягнення з на свою користь грошового забезпечення за відпрацьований час, за який розрахунок із позивачем проведений не в повному обсязі, то суд зазначає наступне.

Суд погоджується із доводами позивача, що незважаючи на його звільнення із ОВС 27.08.2014, позивач фактично до 17.11.2014 працював на займаній посаді. Останній раз грошове забезпечення позивачу нараховано за липень 2014 року. Суд також погоджується, що за фактично відпрацьований позивачем період з липня по листопад 2014 року він грошове забезпечення не отримував. Проте, задовольняючи вимоги позивача в частині скасування наказу про його звільнення від 27.08.2014 та поновлюючи його на займаній посаді з 28.08.2014, суд стягнув грошові кошти на користь позивача за час вимушеного прогулу, який включає у себе і фактично відпрацьований позивачем час після його звільнення. Таким чином, оскільки стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу включає в себе період з моменту звільнення позивача до 17.11.2014 (час, до якого позивач фактично виконував обов'язки на займаній посаді), то суд відновив порушені права позивача в частині не отримання ним грошового забезпечення за фактично відпрацьований час.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведений вище частині.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 2043,33 грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1680о/с від 27.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 28.08.2014.

Стягнути з Краматорського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014 по 25.03.2015 у розмірі 30966,60 грн. (тридцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість грн. 60 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення майора міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення з Краматорського Міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4477,51 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В.Калашник

Судді: Ю.П.Бойченко

Л.О.Нестеренко