Справа № 2а/0370/2090/11
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2011-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2011 року Справа № 2а/0370/2090/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Брудовській Н. В.,

за участю представника позивача Масич І. В., представника відповідача Сахарчука А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2011 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно вважає нікчемним договір на поставку обладнання, укладений товариством із ТзОВ «Фієста Плюс», оскільки сторонами зобов'язання по договору виконані, товар оплачено повністю та в подальшому обладнання встановлено та використовується ВАТ «Гнідавський цукровий завод» у виробничому процесі. Позивач вважає, що факт взаємовідносин ТзОВ «Фієста Плюс» із ПП «Вілія Експортрейд», за яким є інформація про відсутність податкового зобов'язання, не може бути підставою для висновків про фіктивність господарських операцій ВАТ «Гнідавський цукровий завод» із іншими контрагентами.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала із підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник Луцької ОДПІ позов не визнав, зазначаючи, що позивач здійснював свою діяльність з товариством, що діяло з ознаками фіктивності, а тому неможливо підтвердити сплату податку на додану вартість до бюджету.

Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ВАТ «Гнідавський цукровий завод» 29.11.1996 року зареєстроване як юридична особа Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області, про що свідчить Довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА № 031387/386.

10 травня 2011 року працівниками Луцької ОДПІ було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ВАТ «Гнідавський цукровий завод» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Фієста-Плюс».

За результатами перевірки від 11.05.2011 року Луцькою ОДПІ було складено акт № 2742/23-2/00372658, яким зафіксовано порушення підприємством п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за січень 2011 року у сумі 416667, 00 грн. та порушення ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 215, ст. 207, ст. 208, ч. 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу України у частині недодержання у момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків по договору № 31 від 05.01.2011 року, зазначений правочин має ознаки нікчемності та є нікчемним в силу закону.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення від 25.05.2011 року № , яким позивачу було визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 286669 грн., з яких 286668 грн. за основним платежем та 1 грн. штрафних санкцій.

Позивач, не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його в адміністративному порядку до ДПА у Волинській області. Проте, рішенням ДПА у Волинській області від № 2751/10/25-006 від 23.06.2011 року податкове повідомлення-рішення від 25.05.2011 року № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Актом перевірки від 11.05.2011 року № 2742/23-2/00372658 встановлено, що ВАТ «Гнідавський цукровий завод» неправомірно включено до податкового кредиту кошти сплачені за договором від 05.01.2011 року № 31 між ВАТ «Гнідавський цукровий завод» та ТзОВ «Фієста Плюс» про придбання обладнання, зокрема, матеріали перевірки свідчать про те, що первинна документація ТзОВ «Фієста Плюс» не надавалась, а у податковій звітності товариством декларувались суми по операціях з ПП «Вілія Експотрейд», яке створене з ознаками фіктивності, а тому укладений договір поставки обладнання між позивачем та ТзОВ «Фієста Плюс» також має ознаки фіктивності.

Судом встановлено, що між ТзОВ «Фієста Плюс» як продавцем та ВАТ «Гнідавський цукровий завод» як покупцем укладено договір № 31 від 05.01.2011 року, згідно якого ТзОВ «Фієста Плюс» продало ВАТ «Гнідавський цукровий завод» обладнання (БУМ К 65 М2 БКЗ) на суму 1720000 грн., в тому числі ПДВ 286666,67 грн. Факт придбання обладнання та розрахунку за нього підтверджується податковою і видатковою накладною та платіжними дорученнями.

Отримання позивачем обладнання підтверджується записом у журналі реєстрації довіреностей 2011 року на отримання товару, де зазначено, що поставлене обладнання було отримане ОСОБА_3 згідно довіреності № 1011 від 10.01.2011 року.

У подальшому придбане обладнання взято на баланс ВАТ «Гнідавський цукровий завод», що підтверджується довідкою від 09.08.2011 року № 392, наданою позивачем.

Згідно п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198. 3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПКУ датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підставою для нарахування податкового кредиту є видана платником податку на вимогу покупця податкова накладна із заповненням всіх обов'язкових реквізитів визначених пунктом 201.1 статті 201 ПК України, а саме:

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 6.2 порядку заповнення податкової накладної затвердженого наказом ДПА України від 21 грудня 2010 року № 969 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 року за № 1401/18696 податкова накладна є підставою на віднесення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Частиною 1 статті 138 КАС України визначено, що предметом доказування в адміністративній справі є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Таким чином, згідно вищезазначених вимог позивач мав право віднести до складу податкового кредиту у січні 2011 року суму ПДВ у розмірі 286666,67 грн. у зв'язку з придбанням товару на підставі належним чином оформленої податкової накладної та інших документів, що підтверджують господарську операцію.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про нікчемність договору, укладеного ВАТ «Гнідавський цукровий завод» з ТзОВ «Фієста Плюс», з тих підстав, що останнє здійснювало господарську діяльність з підприємствами, діяльність яких мала ознаки фіктивності, з огляду на таке.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу та повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, істотними є умови, визнані таким за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 1, 2 статті 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Пунктом 2 статті 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного договору поставка обладнання здійснюється силами та за рахунок продавця (ТзОВ «Фієста Плюс»). Наведене спростовує доводи відповідача про відсутність у позивача товаро-супроводжуючих документів, оскільки за таких умов, передбачених у договорі, документів на транспортування обладнання у позивача не могло бути.

Судом встановлено, що при виконанні договору поставки № 31 від 05.01.2011 року ТзОВ «Фієста Плюс» виписано видаткову накладну від 11.01.2011 року № 31 на обладнання на суму 1720000 грн., з якої 286666,67 - ПДВ, а також податкову накладну на вказану суму від 05.01.2011 року № 31.

З оглянутого в судовому засіданні журналу реєстрації довіреностей 2011 року на отримання товару вбачається, що поставлене обладнання було отримане ОСОБА_3 згідно довіреності № 1011 від 10.01.2011 року.

Розрахунок за придбаний товар ВАТ «Гнідавський цукровий завод» проведений повністю, що підтверджується платіжними дорученням № 7456 від 23.03.2011 року на суму 710000 грн. та № 7458 від 23.03.2011 року на суму 1010000 грн.

В оборотно-сальдовій відомості по рах. 1521 відображені отримані у відповідності до видаткової накладної товарні цінності.

Відповідачем не надано суду доказів про те, що ТзОВ «Фієста-Плюс» на момент здійснення господарських операцій з ВАТ «Гнідавський цукровий завод» було виключено з ЄДРПОУ та у нього було скасовано реєстрацію платника ПДВ.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір на поставку обладнання № 31 від 05.01.2011 року, укладений між ВАТ «Гнідавський цукровий завод» та ТзОВ «Фієста Плюс», був направлений на реальне настання правових наслідків, не суперечить вимогам частини 1 статті 203 ЦК України і не містить ознак нікчемного правочину, що підтверджується доказами по справі.

Оскільки Луцькою ОДПІ встановлено заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 286669 грн. в зв'язку з нікчемністю правочину, укладеного між ВАТ «Гнідавський цукровий завод» та ТзОВ «Фієста Плюс», а нікчемність не доведена, тому суд дійшов висновку про безпідставність винесення Луцькою ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 25.05.2011 року № .

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Луцької ОДПІ, констатовані в акті перевірки від 11.05.2011 року № 2742/23-2/00372658, а тому податкове повідомлення-рішення від 25.05.2011 року № , винесене на підставі зазначеного акту перевірки, підлягає скасуванню як протиправне.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про податок на додану вартість», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 25.05.2011 року № .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої виготовлено 16 серпня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя О. О. Андрусенко