Справа № 813/434/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року №813/434/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказу №184 від 24.01.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» в частині накладення дисциплінарного стягнення, наказу №95 о/с від 20.02.2015 року «По особовому складу» в частині увільнення з посади, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якій, із врахуванням остаточних збільшених та уточнених позовних вимог, просить:

-«визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» №184 від 24.01.2015 року в частині накладення на заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_1, дисциплінарного стягнення - звільнення з посади»;

-«визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «По особовому складу» від 20.02.2015 року №95 о/с в частині увільнення капітана міліції ОСОБА_1 від посади заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області»;

-«поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01 березня 2015 року»;

-«звернути до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області»;

-«зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надати звіт про виконання постанови суду».

Ухвалою судді від 30.01.2015 року провадження у даній адміністративній справі відкрито.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненнях до неї, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Із приводу заявленого позову, суд відзначає, що спір між сторонами виник у зв'язку з виданням наказу начальника ГУМВСУ у Львівській області від 24.01.2015 року №184, відповідно до п.2 наказової частини якого на заступника начальника СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з посади, а також виданням на його підставі наказу начальника ГУМВС України у Львівській області від 20.02.2015 року №95 о/с, відповідно до якого капітана міліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення Личаківського районного відділу ЛМУ ГУМВС, призначення відбулось з пониженням в порядку дисциплінарного стягнення.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Згідно із статтею 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У той же час статтею 1 Статуту встановлено, що службова дисципліна це - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до статті 14 Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як випливає із матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін (представників сторін), дисциплінарне стягнення «звільнення з посади» накладене на позивача наказом начальника ГУМВСУ у Львівській області від 24.01.2015 року №184 за відсутність дієвого повсякденного контролю за службовою діяльністю підпорядкованих працівників, зокрема, суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, що призвело до надзвичайної події, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів.

Підставою для видання спірного наказу був висновок службового розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження та затримання старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС майора міліції ОСОБА_4.

Висновок службового розслідування був затверджений начальником ГУМВС України у Львівській області 24.01.2015 року.

Як встановлено судом з матеріалів службового розслідування, майор міліції ОСОБА_4 23.01.2015 о 20.10 був затриманий біля приміського вокзалу на вул.Городоцькій у м.Львові працівниками УСБУ у Львівькій області та УВБ у Львівській області ДВБ МВС України в межах розслідування кримінального провадження, розпочатого 23.01.2015 року прокуратурою Львівської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України, під час отримання неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США у громадянина ОСОБА_5 за не притягнення його до кримінальної відповідальності.

У відповідності до п.8.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з п.8.3 цієї Інструкції, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про:

-обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

-час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим;

-посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

-наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками;

-умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього;

-вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено;

-наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

В частині, що стосується протиправних дій позивача, які в подальшому стали підставою для видання оскаржуваного наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, у висновку розслідування зазначено, що допущені майором міліції ОСОБА_4 грубі порушення службової дисципліни стали можливими через відсутність дієвого повсякденного контролю за його службовою діяльністю, зокрема, суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів зі сторони керівництва слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС - заступника начальника відділення капітана міліції ОСОБА_1

Суд критично оцінює відповідні доводи службового розслідування, оскільки всупереч приписам вищенаведеного п.8.3 Інструкції, висновок службового розслідування в цій частині не містить жодних обґрунтованих відомостей про наявність причинного зв'язку між переліченими неправомірними діяннями позивача та скоєним майором міліції ОСОБА_4 проступком та їх наслідками; відомостей про вимоги законодавства або посадових обов'язків, які було порушено позивачем, а також про наявність вини позивача у відповідних діях, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також її ставлення до скоєного.

При цьому, суд відзначає, що доводи про відсутність з боку позивача дієвого повсякденного контролю за належним оформленням та порядком зберігання речових доказів не підтверджуються даними самого розслідування, оскільки щодо предметів, які були знайдені при проведенні обшуку службового кабінету ОСОБА_4, в тому ж висновку службового розслідування зазначено, що жодних ознак, які б давали можливість ідентифікувати дані предмети як речові докази установлено не було і їх було вилучено для подальшого встановлення їх належності до конкретних кримінальних проваджень. В той же час, відомостей про неналежне зберігання будь-яких інших предметів, які є речовими доказами, висновок розслідування не містить.

Суд критично оцінює і висновок розслідування про відсутність з боку позивача дієвого повсякденного контролю за службовою діяльністю ОСОБА_4, оскільки сам проступок, за результатами якого було призначене службове розслідування мав місце в неробочий час та за межами Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС. Жодних обґрунтованих доказів того, що позивач знала або могла знати про злочинні наміри ОСОБА_4 в матеріалах розслідування не зібрано. Суд приймає до уваги і те, що всі опитані в ході службового розслідування посадові особи Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС теж повідомили про те, що їм нічого не було відомо про наміри ОСОБА_4 отримати неправомірну вигоду за вищезазначених обставин. Суд враховує також, що опитані в ході службового розслідування посадові особи Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС засвідчили, що на нарадах слідчого відділення неодноразово наголошувалось про неприпустимість вчинення особовим складом слідчого відділення порушень службової дисципліни, зокрема, вчинення кримінальних порушень, вимог нормативних документів з даних питаннь.

Суд виходить, зокрема, і з того, що, відповідно до ст.25 Закону України «Про міліцію», працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Згідно із ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Закріплений законом принцип самостійності працівника міліції, яка базується, перш за все, на його високій свідомості, передбачає і персональний характер його відповідальності за скоєний проступок, що мало бути враховано в ході проведення службового розслідування за фактом скоєння протиправного діяння майором міліції ОСОБА_4

Крім того, судом встановлено, що, у відповідності до статті 12 Статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1)усне зауваження; 2)зауваження; 3)догана; 4)сувора догана; 5)попередження про неповну посадову відповідність; 6)звільнення з посади; 7)пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8)звільнення з органів внутрішніх справ.

Більш суворими дисциплінарними стягненнями аніж звільнення з посади є лише пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення з органів внутрішніх справ. При цьому, частиною 15 статті 14 Статуту передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно із ст.1 Статуту, службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу.

Частиною десятою статті 14 Статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною дванадцятою статті 14 Статуту визначено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Зважаючи на суворість дисциплінарного стягнення «звільнення з посади», суд вважає, що для його застосування тяжкість проступку, за який таке стягнення накладене, обставини, за яких його скоєно та заподіяна шкода повинні бути співрозмірними суворості відповідного стягнення, а попередня поведінка особи та її ставлення до виконання службових обов'язків повинні підтверджувати, що саме таке суворе стягнення може відіграти необхідну виховну роль та забезпечити потрібний рівень службової дисципліни.

Як вбачається із послужного списку капітана міліції ОСОБА_1, за час проходження служби в органах внутрішніх справ вона була заохочена командуванням дев'ять разів, при цьому, до дисциплінарної відповідальності - не притягувалася й жодне з передбачених Статутом менш суворих дисциплінарних стягнень до неї не застосовувалось.

Зібрані в матеріалах справи службові характеристики, атестаційні листи та подання про призначення від 06.02.2015 року, складені як до прийняття оскаржуваного наказу так і в ході реалізації оскаржуваного дисциплінарного стягнення, не містять жодних відомостей щодо попередньої протиправної поведінки капітана міліції ОСОБА_1, її негативного ставлення до виконання службових обов'язків чи незадовільного рівня кваліфікації тощо.

Крім того, сам характер діянь, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, вказує на те, що якщо вони і мали місце, то не могли бути скоєні на підставі злого умислу.

Оцінюючи відповідні обставини в сукупності, суд вважає, що оскаржуване дисциплінарне стягнення «звільнення з посади» було застосоване до позивача без врахування тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяної шкоди, попередньої поведінки особи, її ставлення до виконання службових обов'язків та рівня кваліфікації, що суперечить вимогам статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

При цьому, суд відзначає, що факт скоєння капітаном міліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, за який її було притягнуто до дисциплінарного відповідальності, матеріалами службового розслідування та іншими зібраними у справі доказами в сукупності не доведений.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного наказу начальника ГУМВСУ у Львівській області від 24.01.2015 року №184, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з посади, у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій і рішень.

Відповідно до підпункту д) п.45 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу.

У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

В наказі начальника ГУМВСУ у Львівській області від 20.02.2015 року №95 о/с, відповідно до якого капітана міліції ОСОБА_1 з пониженням в порядку дисциплінарного стягнення призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення Личаківського районного відділу ЛМУ ГУМВС, зазначено, що підставою для видання цього наказу є наказ начальника ГУМВСУ у Львівській області від 24.01.2015 року №184.

Тож, оскільки наказ начальника ГУМВСУ у Львівській області від 24.01.2015 року №184 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - пониження в посаді є неправомірним, то і виданий для його реалізації наказ начальника ГУМВСУ у Львівській області від 20.02.2015 року №95 о/с в частині призначення капітана міліції ОСОБА_1 з пониженням в порядку дисциплінарного стягнення на посаду старшого слідчого слідчого відділення Личаківського районного відділу ЛМУ ГУМВС є також неправомірним і підлягає скасуванню, а тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про поновлення її на посаді заступника начальника слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області, що свідчитиме про відновлення її порушеного права.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про встановлення відповідачу строку подання до суду звіту про виконання судового рішення, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Цій нормі кореспондують положення абз.7 п.4 ч.1 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Таким чином, оскільки судове рішення у справі ухвалено не на користь суб'єкта владних повноважень - ГУМВС України у Львівській області, а також враховуючи той факт, що судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає до негайного виконання, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача у строк до 30 квітня 2015 року подати до суду звіт про виконання судового рішення в частині, що підлягає негайному виконанню.

При цьому, слід роз'яснити відповідачу, що, згідно частини другої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

У відповідності до вимог ст.94 КАС України, оскільки судові витрати у формі судового збору позивачем у справі не були понесені, а тому не підлягають стягненню на її користь.

Керуючись ст.ст.17-19, 69-72, 94, 158, 160-163, 167, 256, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 24.01.2015 року №184 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» в частині накладення на заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з посади.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 20.02.2015 року №95 о/с «По особовому складу» в частині увільнення капітана міліції ОСОБА_1 від посади заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01 березня 2015 року.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області підлягає до негайного виконання.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, у відповідності до ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, подати до Львівського окружного адміністративного суду у строк до 30 квітня 2015 року звіт про виконання судового рішення в частині негайного виконання, а саме: поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділення Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 квітня 2015 року.