Справа № 821/2025/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2025/14

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Домусчі С.Д., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю представника апелянта - Парасочкіної К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Херсонського державного університету на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Херсонського державного університету, ректора Херсонського державного університету Ходосовцева О.Є. про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі - позивач, Громадська організація) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Херсонського державного університету, ректора Херсонського державного університету Ходосовцева О.Є. про визнання дій щодо ненадання інформації відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» за запитом від 25 листопада 2013 року №927/4-13 - протиправними.

В обґрунтування позову зазначено про порушення відповідачами права на доступ до публічної інформації на її одержання, що негативно відобразилося на проведення моніторингу та здійснення громадського контролю за зарахуванням учнів до вищих навчальних закладів, додержанням державних стандартів освіти, забезпечення належного рівня знань.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Суд, визнав протиправними дії Херсонського державного університету та ректора Херсонського державного університету Ходосовцева О.Є. щодо ненадання інформації за запитом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 25 листопада 2013 року №927/4-13.

В апеляційній скарзі Херсонський державний університет ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що остання винесена незаконно та необґрунтовано, так як суд не з'ясував обставин, які мають значення для справи і зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

Апелянт просить прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляції та просила її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 25 листопада 2013 року звернувся з запитом на інформацію до Херсонського державного університету згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» про надання належним чином завірених копій документів (т.1 а.с.8):

- статут вищого навчального закладу (надалі - ВНЗ);

- свідоцтво про реєстрацію ВНЗ;

- довідку про включення вищого навчального закладу до Державного реєстру ВНЗ України з додатками;

- ліцензію ВНЗ та додатки до неї;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- правила прийому до ВНЗ у 2014 році;

- положення про приймальну комісію ВНЗ;

- наказ про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ.

При цьому, розпорядникові інформації пропонувалося надіслати документи, які запитувалися, поштовим відправленням за місцем знаходження Громадської організації.

Херсонським державним університетом листом від 13 грудня 2013 року № 03-22/3049 повідомлено позивача про оплату фактичних витрат на копіювання вказаних документів в розмірі 70,28 грн. Крім цього, відповідач вказав, що Положення про приймальну комісію станом на день звернення не розроблено, а інформація, яка міститься у наказі про затвердження складу приймальної комісії, згідно з рішенням Вченої ради університету відноситься до категорії конфіденційної, тобто до інформації з обмеженим доступом.

Позивачем на вимогу розпорядника інформації було здійснено оплату витрат на копіювання інформації, що підтверджується платіжним дорученням № 31 від 23 грудня 2013 року (т.1 а.с.12), проте вказані документи отримано не було, оскільки 20 січня 2014 року під час вручення поштового відправлення працівником поштового зв'язку позивача повідомлено про несплату відповідачем поштових витрат та можливість отримання цінного листа за умови внесення післяплати в сумі 16,71 грн.

Як вбачається з поштової квитанції, документи, які витребував позивач на запит були направлені цінною посилкою (бандероллю).

Вважаючи, що відповідно до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» він не зобов'язаний оплачувати післяплату чи будь-які інші поштові витрати, позивач відмовився від отримання цінної бандеролі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що запитувана інформація, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», відноситься до публічної, а тому відповідачі як розпорядники такої інформації зобов'язані надати її своєчасно та у безоплатній формі, крім сплати запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк запитуваних документів.

Також, суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що публічна інформація, яка ним запитувалася становить суспільний інтерес.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у зв'язку з наступним.

Визначення поняття «публічна інформація» міститься у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка встановлює, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про інформацію», будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень, а розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються зокрема: особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків ( ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»). Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» є Громадська організація та Херсонський державний університет.

За приписами п. 4 ч. 2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). При цьому, на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами (ч.3 ст.13 даного Закону).

Статтею 29 Закону України «Про інформацію» визначено, що суспільно необхідна інформація - та, яка є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Предметом суспільного інтересу відповідно до цієї статті вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України, забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків, свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

В апеляційній скарзі Херсонський державний університет наполягає на відсутності у позивача суспільного інтересу до інформації, яка запитувалася.

Суд першої інстанції спростовуючи дані доводи обґрунтовано зазначив, що публічна інформація, запитувана позивачем, відноситься до сфери освіти, право на яку передбачене Конституцією України та яка, відповідно, становить інтерес для суспільства.

Як зазначив представник Громадської організації, інформація, яку він запитував у Херсонського державного університету, пов'язана зі вступом до вищого навчального закладу і є безумовно інформацією, що становить значний суспільний інтерес, а оскільки установа, яку він представляє протягом останніх семи років системно здійснює правовий аналіз документів, моніторинг та громадський контроль за здійсненням зарахування до вищих навчальних закладів то позбавлення доступу до запитуваної інформації - порушило її права.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про інформацію», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як передбачено ч. 1 ст. 21 цього Закону № 2939-VI, інформація на запит надається безкоштовно.

До того ж, при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується (ч.4 ст. 21 Закону № 2939-VI).

Але, незважаючи на дані вимоги Закону позивачем, на вимогу розпорядника інформації, були оплачені фактичні витрати на копіювання запитаних документів.

Апелянт оскаржуючи рішення суду, наполягає на тому, що предметом даного спору не є питання порушення розпорядником інформації своєчасного надання відповіді на запит, а спірним є питання правомірності відмови запитувача інформації здійснити оплату витрат на поштове відправлення.

На думку апелянта, в цьому випадку правовідносини в даній справі переходять в площину Закону України «Про поштовий зв'язок», а також у сферу, яка регулюються Правилами надання послуг поштового зв'язку.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами і вважає, що спірні правовідносини регулюються виключно Законом України «Про інформацію», який передбачає, що інформація на запит дається безкоштовно, за виключенням плати за копіювання або друк.

Тому, незважаючи, яким способом запитувана інформація була надана розпорядником інформації, спосіб її передачі повинен бути - безкоштовним.

Щодо доводів апеляції про те, що наказ про затвердження складу приймальної комісії Херсонського державного університету відноситься до інформації з обмеженим доступом і суд першої інстанції помилково зазначив у своєму рішенні, що вона є відкритою і оприлюднена на офіційному веб-сайті, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Як стверджує позивач, наказ про затвердження складу приймальної комісії не містить інформації про персональні дані її членів.

Навіть якщо погодитися з апелянтом про те, що в цьому наказі містяться персональні дані членів приймальної комісії, розпорядник інформації, враховуючи цікавість громадськості до цього питання може надати частковий доступ до запитуваної інформації, обмеживши втручання в право особи на недоторканість особистого життя і не завдаючи істотної шкоди, захищеним інтересам, а відкриваючи лише мінімальні дані.

Тобто, обмеженню підлягає інформація, а не документ.

Доводи апелянта про порушення головуючим у справі ОСОБА_3 норм процесуального права, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження в ході вивчення матеріалів справи, а тому не можуть бути прийняти до уваги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонського державного університету - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Херсонського державного університету, ректора Херсонського державного університету Ходосовцева О.Є. про визнання дій протиправними - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя С.Д. Домусчі

суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 31.03.2015 року.