Справа № 2а-0770/206/12
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

/ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2015 року Справа № 876/662/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,
суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Петренка М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 року по справі № 2а-0770/206/12 за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби зовнішньої розвідки України, в якому просив: 1) скасувати накази Голови СЗР України № 568-ос від 02.08.2011 р. та № 614-ос від 22.08.2011 р. (в частині його звільнення з посади заступника начальника 11 відділу 2 управління СЗРУ); 2) скасувати розпорядження начальника 11 відділу 2 управління СЗР України підполковника ОСОБА_2 № 8/11-3150 від 05.12.2011 р., а також накази Голови СЗР України № 905-ос від 02.12.2011 р. (у частині накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю) та № 988-ос від 28.12.2011 р.; 3) зобов`язати Голову СЗР України поновити майора ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу з 22.08.2011 р. з виплатою різниці грошового забезпечення; 4) зобов`язати Голову СЗР України зарахувати майора ОСОБА_1 до розпорядження Голови СЗРУ до моменту призначення на відповідну рівноцінну вакантну у СЗР України посаду; 5) зобов`язати Голову СЗР України присвоїти майору ОСОБА_1 чергове військове звання «підполковник», строк вислуги в якому вважати з 15.09.2011 р.; 6) зобов`язати Голову СЗР України надати майору ОСОБА_1 з дня вступу рішення суду у законну силу відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.
В подальшому позивач збільшив (доповнив) позовні вимоги та додатково просив суд: 1) скасувати накладене на нього Першим заступником Голови СЗР України дисциплінарне стягнення «сувора догана» як незаконне; 2) стягнути з СЗР України середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 04.02.2012 р. по 02.03.2012 р. (затримка видачі трудової книжки); 3) зобов`язати Голову СЗР України поновити його на військовій службі у СЗР України з 04.02.2012 р. та зарахувати його до розпорядження Голови СЗР до моменту призначення на відповідну рівноцінну вакантну посаду у СЗР України (а.с.114-115, т.1).
12.09.2012 р. було винесено Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду, якою в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено в повному обсязі (а.с.198, т.1).
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2012 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.09.2012 р. залишено без змін (а.с.211, т.2).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково з підстав неповного з`ясування фактичних обставин справи, а Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.09.2012 р. та Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2012 р. скасовано справу направлено на новий судовий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду (а.с.67, т.3).
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 р. по справі № 2а-0770/206/12 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач оскаржив вказану постанову в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю.
Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2000-2011 рр. позивач проходив військову службу у Службі зовнішньої розвідки України, зокрема на посаді заступника начальника 11 відділу 2 управління СЗР України, який дислокується в м.Ужгороді. Належним чином виконував свої посадові обов`язки та неодноразово заохочувався керівництвом.
Наказом Голови СЗР України № 568-ос від 02.08.2011 р. його понижено у посаді, а наказом № 614-ос від 22.08.2011 р. призначено помічником начальника напрямку цього ж відділу. Наказом Голови СЗР України № 905-ос від 02.12.2011 р. на ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», наказом № 988-ос від 28.12.2011 р. його звільнено з військової служби у запас Служби безпеки України за підпунктом «д» пункту 66 (за службовою невідповідністю) та виключено зі списків особового складу з 03.02.2012 року.
Пониження в посаді та звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, на думку позивача, є незаконним, оскільки він завжди сумлінно виконував покладені на нього посадові обов`язки, а неналежне виконання планових показників протягом ІІ-ІV кварталів 2011 року пов`язане виключно з його тривалою непрацездатністю, пов`язаною з рядом захворювань.
Єдине порушення, яке ним було вчинене, введення в оману керівництва Служби зовнішньої розвідки України при отриманні дозволу на виїзд за кордон. Вказане порушення він змушений був вчинити, так як йому необхідно було виїхати з родиною за кордон для оздоровлення та лікування, а начальник 11 відділу 2 управління СЗР України підполковник ОСОБА_2 неодноразово відмовляв йому у наданні такого дозволу.
Всі інші порушення, які ставляться позивачу в вину, є надуманими начальником 11 відділу 2 управління Служби зовнішньої розвідки України підполковником ОСОБА_2 , який неодноразово заявляв йому про своє бажання звільнити його не лише з посади, яку він обіймав, а й з військової служби взагалі.
Службове розслідування щодо позивача проводилось з грубим порушенням Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, так як тривало понад два місяці. Головою СЗР України не було проведено з ним особистої бесіди, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості особисто викласти свої аргументи, що призвело до накладення на нього дисциплінарного стягнення, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним порушення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції не врахував викладених ним доводів, не дослідив усіх обставин справи та доказів, що мають відношення до справи, а також проігнорував винесені по справі рішення Вищого адміністративного суду України та Львівського апеляційного адміністративного суду.
Апелянт в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній доводи, просив її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Службі зовнішньої розвідки України на посаді заступника начальника 11 відділу 2 управління СЗР України. Наказом Голови СЗР України № 568-ос від 02.08.2011 р. за результатами службового розслідування, проведеного відповідно до наказу Голови СЗР України від 20.04.2011 р., за введення в оману керівництва Служби зовнішньої розвідки України при отриманні дозволу на поїздку за кордон, на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді пониження в посаді.
Наказом Голови СЗР України № 614-ос від 22.08.2011 р. позивача звільнено з посади заступника начальника 11 відділу 2 управління СЗР України та призначено помічником начальника напрямку цього ж відділу.
Розпорядженням начальника 11 відділу 2 управління СЗР України від 21.11.2011 р. за відсутність на робочому місці без поважних причин, систематичне невиконання вказівок та письмових резолюцій керівника підрозділу на позивача накладено дисциплінарне стягнення догану, яке оголошено йому 05.12.2011 р.
Наказом Голови СЗР України № 905-ос від 02.12.2011 р. за порушення військової дисципліни, зокрема систематичне ухилення від виконання своїх функціональних обов`язків та планових заходів, передбачених річним планом підрозділу на 2011 рік, незадовільні показники службової діяльності протягом поточного року, цілковите відсторонення від участі у службових нарадах особового складу підрозділу, відсутність на службі без поважних причин, невиконання протягом тривалого часу службових обов`язків на позивача накладено дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Наказом Голови СЗР України № 988-ос від 28.12.2011 р. позивача звільнено з військової служби в запас Служби безпеки України за підпунктом «д» пункту 66 (за службовою невідповідністю) та виключено його зі списків особового складу з урахуванням 32 днів щорічної відпустки з 03.02.2012 р.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, що накладаючи на позивача дисциплінарні стягнення та звільнивши з військової служби відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком Закарпатського окружного адміністративного суду виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту «д» пункту 66 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби в запас за службовою невідповідністю.
Поняття «службова невідповідність» і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що може охоплювати поняття «звільнення у порядку дисциплінарного стягнення».
У конкретних справах мають значення фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи. За наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу така особа може бути звільнена і за підпунктом «д» пункту 66 Положення (через службову невідповідність).
Відповідно до статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна це бездоганне і неухильне дотримання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.
Статтями 83, 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причини і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі з 2000 року. До 2011 року характеризувався тільки позитивно, у матеріалах справи є копії підтверджуючих документів щодо заохочень позивача (Почесна Грамота Кабінету Міністрів України, відомчі медалі СЗР України, дострокове присвоєння військового звання «майор»).
Суд першої інстанції зробив висновок, що підставою накладення дисциплінарних стягнень на позивача у вигляді пониження в посаді, догани та звільнення зі служби стало, зокрема, систематичне ухилення від виконання своїх функціональних обов`язків та планових заходів, передбачених річним планом підрозділу на 2011 рік. На спростування даних порушень позивачем зазначалося, що ним дійсно не були виконані планові завдання у повному обсязі через тривале перебування у стані непрацездатності, у зв`язку з хворобами.
У матеріалах справи є листи непрацездатності позивача та висновки медичних фахівців щодо стану його здоров`я протягом 2011 року. Дослідивши наявні у справі медичні документи позивача, суд приходить до висновку про причинно-наслідковий зв`язок між початковим діагнозом (вітряна віспа) та ускладненнями (токсичний гепатит тощо), що спричинили тривале перебування ОСОБА_1 у стані непрацездатності (більше 90 днів протягом 2011 р.). Незадовільний стан здоров`я відповідача у 2011 р. підтверджується наявними виписками з історії хвороб стаціонарного хворого, медичними довідками, записами у медичній карті та листами непрацездатності. З лікарняних закладів м.Ужгорода виписаний з рекомендаціями подальшої реабілітації та санаторно-курортного лікування.
Тривале перебування позивача у стані непрацездатності, відмова йому в наданні чергової відпустки (за планом липень 2011 р.) для проходження санаторно-курортного лікування встановлено судом та не заперечується відповідачем. На підставі пункту 7.8 Інструкції про застосування окремих норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом СЗРУ від 28.03.2012 р. за № 75 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20.04.2012 р. за № 592/20905) у письмовому запереченні на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 міг за власною ініціативою звільнитися з військової служби за станом здоров`я до накладення на нього дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, але цього не зробив.
Згідно підпункту «є» пункту 66 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби в запас за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час або обмежену придатність до військової служби.
Суд погоджується з доводами апелянта про відсутність у нього можливості для звернення до військово-лікарської комісії щодо визначення придатності для подальшого проходження військової служби, оскільки дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю було накладене на нього наказом Голови СЗР України від 02.12.2011 р. № 905-ос у перший день виходу з чергового тривалого лікарняного (37 діб, у період з 26.10.2011 р. до 01.12.2011 р.).
Наказом Голови СЗР України від 20.04.2011 р. № 106/дск було призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин можливого невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог та наказів і інших розпорядчих актів СЗРУ заступником начальника 11 відділу 2 управління СЗР України майором ОСОБА_1 .
У матеріалах справи знаходяться документи, які підтверджують перебування позивача на лікарняному у періоди з 03.04.2011 р. до 23.04.2011 р. та з 26.04.2011 р. до 20.05.2011 р. Матеріалами відповідача підтверджується, що службове розслідування стосовно ОСОБА_1 завершилося 05.07.2011 року (висновок за результатами службового розслідування затверджений Головою СЗРУ 05.07.2011 р. за р.н. № 11/1/4139 від 05.07.2011 р.). Тобто загальний термін проведення службового розслідування становить 77 діб.
Суд дослідив наявний у матеріалах справи (а.с. 159) рапорт 1 інспекції Організаційно-інспекторського управління СЗР України (р.н № 11/1/4186-дск) щодо продовження строку службового розслідування на один місяць. За матеріалами відповідача (арк.2 заперечення на апеляційну скаргу) даний рапорт зареєстрований 06.06.2011 р., тоді як штамп про реєстрацію на цьому документі проставлений за липень 2011 р., а номер його реєстрації свідчить про те, що він був підготовлений після завершення службового розслідування та реєстрації висновку за його результатами. Інші документи, які б свідчили про правомірність продовження термінів службового розслідування, відповідач не надав.
Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що після завершення службового розслідування голова СЗР України не провів бесіди з позивачем, а делегував її проведення начальнику 2 управління СЗРУ, що, за його словами, було зроблено. Однак докази на підтвердження проведення бесіди з відповідачем начальником 2 управління СЗР України у матеріалах справи відсутні. Факт її проведення позивачем заперечується.
Делегування Головою СЗР України повноважень провести бесіду із позивачем начальнику 2 управління СЗРУ представник відповідача аргументує нетиповою структурою СЗР України в очолюваній нею Головою, як командиром військової частини, що не у повній мірі відповідає загальній моделі військової частини Міністерства оборони України.
Відповідно до частини 4 вступу Дисциплінарного статуту Збройних Сил України його дія поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України.
Дослідивши дані обставини суд дійшов висновку про те, що службове розслідування, призначене наказом Голови СЗР України від 20.04.2011 р. № 106/дск, проводилося з порушенням термінів та процедури, визначених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України і відомчою Інструкцією.
З роздруківок чергової служби УСБУ в Закарпатський області вбачається вхід та вихід ОСОБА_1 з адміністративної будівлі, де знаходиться 11 відділ 2 управління СЗР України, за період з 1 вересня по 25 жовтня 2011 року. Представник відповідача вважає ці документи підтвердженням факту систематичного неприбуття позивачем на службу (залишення місця служби без поважних причин). Зі слів позивача, через незадовільний стан здоров`я, відсутність можливості завершити лікування (ненадання відпустки), він був змушений кожного дня відвідувати медичні установи. Жодних письмових пояснень з цього приводу у нього не відбиралося, службових розслідувань не проводилося.
Наявні в матеріалах справи витяги з рапортів, підготовлені колишнім керівництвом позивача, лише констатують відсутність на робочому місці, не встановлюють об`єктивних причин, мотивів та місцеперебування позивача. Зі слів ОСОБА_1 факт неприязних стосунків між ним та колишнім начальником 11 відділу 2 управління СЗР України підполковником ОСОБА_2 , а тому через відсутність у справі матеріалів проведеного службового розслідування, опитування позивача, не вбачається за можливе встановити реальні причини та обставини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці протягом вказаного періоду (01.09.2011р.-25.10.2011р.).
Відповідно до пункту 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад.
У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи скасування наказів Служби Зовнішньої розвідки України щодо звільнення ОСОБА_1 і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але з врахуванням аналізу обставин справи та її розгляду в судах при поновленні на роботі позивача, особливий характер служби в СЗР України та наданої довідки-розрахунку Фінансово-економічного управління СЗР України від 01.04.2015 року №58 та її аналізу, суд вважає, що стягнення грошового забезпечення за час виникнення вимушеного прогулу ОСОБА_1 підлягає за період не більш як за один рік, а тому на момент виникнення спірних відносин та розгляду справи у суді законодавством установлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року. Що підтверджується постановою Верховного Суду України у справі від 17.02.2015 року №21-8а15 та від 06.11.2013 року за №21-352а13 щодо справ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
А відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, які істотно вплинули на повноту з`ясування фактичних обставин справи, що відповідно до статті 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі №2а-0770/206/12 скасувати та прийняти нову, якою уточнений позов ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Скасувати: накази Голови СЗР України № 568-ос від 02.08.2011 року, № 614-ос від 22.08.2011 року (у частині звільнення майора ОСОБА_1 з посади заступника начальника 11 відділу 2 управління СЗРУ), № 905-ос від 02.12.2011 року (у частині накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю), № 988-ос від 28.12.2011 року та розпорядження начальника 11 відділу 2 управління СЗР України № 8/11-3150 від 05.12.2011 року.
Поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Службі зовнішньої розвідки України з 04 лютого 2012 року на посаду заступника начальника 11 відділу 2 управління СЗР України або рівнозначній посаді.
Стягнути з СЗР України на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за 1 рік в сумі 61095 грн. (шістдесят одну тисячу дев`яносто п`ять гривень).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а у випадку складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня складення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено 06.04.2015 року