Справа № 823/12/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/12/15 Головуючий у 1-й інстанції: Трофімова Л.В. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправним та скасування припису у частині, -

ВСТАНОВИЛА:

Арбітражний керуючий ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Черкаській області (далі - відповідач, ГУЮ у Черкаській області) про визнання протиправним та скасування припису відповідача від 08.12.2014 року № 13, у частині зазначення порушень ч. 5 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції після 19.01.2013 року.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач діє на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) НОМЕР_1, виданого 18.04.2013 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013 року № 457/5.

На підставі наказу Мін'юсту від 22.09.2014 року № 200/7 «Про затвердження Плану перевірок діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на IV квартал 2014 року» Головним управлінням юстиції у Черкаській області прийнято наказ «Про проведення планової невиїзної перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_2.» від 03.11.2014 року №439/03, яким визначено підстави та склад комісії для проведення перевірки із працівників відділу з питань банкрутства, предмет, місце та строки проведення відповідної перевірки.

Планову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2 під час виконання ним повноважень у справах про банкрутство ТОВ «Памір-Сервіс», СТОВ «Людмила» та ТОВ «Компанія «Арка» було проведено комісією у період з 17 до 25 листопада 2014 року, про що складено довідку про результати перевірки від 25.11.2014 року № 31.

У резолютивній частині довідки зазначено виявлені під час перевірки порушення, у тому числі порушення ч. 5 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року № 2343-XII (надалі - Закон №2343) у редакції Закону від 22.12.2011 року № 4212-VІ (надалі - Закон № 4212), що набрав чинності з 19.01.2013 року, а саме: ліквідатором СТОВ «Людмила» ОСОБА_2 здійснено продаж майна банкрута частинами без попереднього його продажу у вигляді цілісного майнового комплексу.

Позивачем подано заперечення до довідки від 01.12.2014 року № 01-20/274-2014. За результатами розгляду заперечень, контролюючий орган дійшов висновку про їх необґрунтованість та склав Акт від 04.12.2014 року № 31 і виніс припис від 08.12.2014 року №13.

В оскаржуваному приписі зазначено, що згідно з актом перевірки від 04.12.2014 року №31 виявлено порушення і вирішено винести арбітражному керуючому ОСОБА_2 припис щодо недопущення арбітражним керуючим у подальшій діяльності аналогічних порушень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснюючи заходи контролю стосовно арбітражного керуючого ОСОБА_2 діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано і не порушував права та законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно п.11 прикінцевих та перехідних положень Закону №2343 у редакції після 19.01.2013, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Згідно п.40 інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 № 0106/606/2013 зазначено, що положення Закону №2343, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (розділ IV Закону №4212 «Продаж майна у провадженні у справі про банкрутство» та статті Закону №4212, що визначають процедури санації та ліквідації), застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання ним чинності, з урахуванням викладеного у п.33 цього листа. Якщо процедура продажу майна боржника розпочата до набрання чинності Законом №4212, то вона повинна бути завершена у порядку, передбаченому у попередній редакції Закону, у разі якщо станом на 19.01.2013 здійснено публікацію оголошення про продаж майна або комітетом кредиторів встановлено порядок реалізації майна боржника.

Згідно ч.5 ст.44 Закону №4212 ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Приймаючи до уваги, що до 19.01.2013 року публікацію оголошення про продаж майна банкрута не було здійснено (залишено без публікації оголошення про проведення аукціону з продажу майна СТОВ "Людмила", надісланого листом Першої української міжрегіональної товарної біржі), що підтверджується листом Мін`юсту від 18.06.2014 №10028-0-33-14/132 (а.с.25) у відповідь на запит позивача від 23.05.2014 №05-25, а аукціон про продаж частини майна був призначений вперше на 05.02.2014 року, ліквідатор мав застосовувати при реалізації майна банкрута норми Закону №2343 у редакції після 19.01.2013.

Відповідно ст.43 Закону №2343 у редакції після 19.01.2013 майно, що належить реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю. Згідно ч.5 ст.44 Закону №2343 у редакції після 19.01.2013, ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. Судом встановлено, та не заперечуються сторонами, що арбітражний керуючий не здійснював продаж майна банкрута саме як цілісного майнового комплексу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення позивачем вимог ч. 5 ст. 44 Закону № 2343 у редакції після 19.01.2013 року.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем порушення його прав або виникнення у нього будь-яких інших прав та обов'язків чи негативних наслідків цього у зв'язку з винесенням припису Головного управління юстиції у Черкаській області про недопущення повторних порушень від 08.12.2014 року №13, в частині утримання від порушень на майбутнє ч. 5 ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції після 19.01.2013 року.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються обставинами, встановленими судом першої інстанції яким дана належна оцінка, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 01.04 2015 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.