Справа № 808/7232/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року о 12 год. 50 хв.Справа № 808/7232/14 ДО/808/661/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шари І.В.

суддів - Киселя Р.В., Сацького Р.В.

за участю секретаря судового засідання - Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача 1 - Коваленко І.М.,

відповідача 2 - Віціни О.О.

відповідача 3 - не з'явився,

відповідача 4 - Сигарьової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_6, м. Білицьке Добропільського району Донецької області

до Міністерства внутрішніх справ України, м. Київ,

Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,

Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання протиправними рішень, скасування актів індивідуальної дії та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_6, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 2, ГУМВС України в Донецькій області), Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 3, начальник ГУМВС України в Донецькій області), Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 4, Добропільський МВ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 29.08.2014 р. №963, в частині звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_6, начальника Білозерського міського відділення міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 29.08.2014 р. №1720 (по особовому складу), в частині звільнення з органів внутрішніх справ в запас із постановленням на військовий облік майора міліції ОСОБА_6, начальника Білозерського міського відділення міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

- зобов'язати начальника ГУМВС України в Донецькій області поновити ОСОБА_6 на посаді начальника Білозерського міського відділення міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

- зобов'язати ГУМВС України в Донецькій області врахувати час вимушеного прогулу до вислуги років ОСОБА_6 на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, яка зараховується для призначення пенсії, до вислуги років в спеціальному званні «майор», а також безперервної вислуги років ОСОБА_6 на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, яка враховується для виплати грошового забезпечення та надання відпусток;

- зобов'язати Добропільський міський відділ (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за посадою, з якої був звільнений, а саме з 30.08.2014 р. по день фактичного поновлення позивача на займаній посаді.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач не згоден із наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.08.14 №963 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з органів внутрішніх справ» за порушення дисципліни, у зв'язку із чим вважає, що наказ в цій частині, є протиправним. Вважає протиправним і наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.08.14 №1720 (по особовому складу) в частині звільнення в запас із постановленням на військовий облік, який видано з метою виконання накладеного на позивача наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.08.14 №963 дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з органів внутрішніх справ» за порушення дисципліни. Крім того зазначає, що вказані вище накази потягнули за собою припинення не тільки виплати позивачу грошового забезпечення, але й перебігу вислуги років на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, яка зараховується для призначення пенсій, вислуги років в спеціальному званні «майор», а також безперервної вислуги років на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, яка враховується для виплати грошового забезпечення та надання відпусток. Позивач вважає, що наказ від 29.08.2014 №963 виданий помилково, оскільки порушень дисципліни, про якій йдеться в цьому наказі ОСОБА_6 не допускав та їх не було доведено. На думку позивача цей наказ виданий відповідачем-1 не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач 1 проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 перебуваючи на посаді начальника Білозерського міського відділення Добропільського МВ не здійснював контроль за діяльністю підлеглих, не виконував своїх службових обов'язків, що призвело до численних фактів зберігання наркотичних засобів на території підрозділу. Зазначає, що за вказаним фактом 22.08.2014 відкрито кримінальне провадження №0001569 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (висновок службового розслідування від 29.08.2014 р.). Вказує на те, що з урахуванням допущених позивачем порушень Закону України «Про міліцію», Присяги працівника міліції вимог Дисциплінарного статуту ОВС України, і було прийнято рішення про звільнення позивача за п. 64 «є» Положення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що при прийнятті рішення про звільнення зі служби позивача Міністр внутрішніх справ України діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, передбачений законами України та Положенням про проходження служби. Відповідач-2 зазначає, що вимога ОСОБА_6 щодо зобов'язання начальника Головного управління МВС України в Донецькій області поновити його на попередній посаді передчасна, оскільки є похідною від питання розгляду оскаржуваних наказів МВС України, прийняття судового рішення та стосується процесуального питання, пов'язаного з виконанням судового рішення, яке на даний час не прийнято. На думку відповідача 2 такою ж похідною є і вимога позивача про зобов'язання ГУМВС в області врахувати час вимушеного прогулу до вислуги років. Разом з тим, вказує на те, що вимоги ОСОБА_6 про зобов'язання Добропільського МВ виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу є безпідставними, оскільки його звільнення проведено відповідно до чинного законодавства, що регламентує діяльність органів внутрішніх справ. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач 3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача 4 проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що Добропільський МВ, отримавши Наказ №963 від 29.08.2014, не мав жодних підстав не реагувати на наказ МВС України, та в свою чергу видав наказ №672 від 25.09.2014 «Про призупинення нарахування та виплати грошового забезпечення окремим співробітникам Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області». Відповідач 4 вказує, що у Добропільському МВ не знаходяться на зберіганні матеріали службового розслідування у відношенні майора міліції ОСОБА_6 за фактом порушення ним дисципліни, відомості про його призначення та проведення у Добропільському МВ відсутні. Інформація щодо дати, часу, місця, способу, мотиву та мети порушення майором міліції ОСОБА_6 дисципліни, у Добропільському МВ відсутня. Вважає, що Добропільський міський відділ (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області діяв цілком законно в частині, що стосується призупинення та виплати грошового забезпечення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалі справи судом встановлено, що майор міліції ОСОБА_6 (М-007261) проходив службу в органах внутрішніх справ та з 05.08.2013 р. займав посаду начальника Білозерського міського відділення міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) (а.с. 14-15, т.1).

В період з 15 серпня 2014 року по 28 серпня 2014 року уповноваженими службовими особами Міністерства внутрішніх справ України здійснювалася перевірка діяльності Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області (далі - Добропільський МВ).

На підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ України №889 від 29 серпня 2014 року призначено проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України у Донецькій області (а.с. 182, т.1).

За результатами проведеної перевірки, 29 серпня 2014 року складено висновок «Службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України у Донецькій області та УМВС України на Донецькій залізниці» (далі - висновок) (а.с. 207-226, т.1).

У висновку встановлено, що ОСОБА_6 перебуваючи на посаді начальника Білозерського міського відділення Добропільського МВ не здійснював контроль за діяльністю підлеглих, не виконував своїх службових обов'язків, що призвело до численних фактів зберігання наркотичних засобів на території підрозділу. Зазначає, що за вказаним фактом 22.08.2014 відкрито кримінальне провадження №0001569 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (висновок службового розслідування від 29.08.2014 р.) (а.с. 211, т.1).

За результатами службового розслідування, а саме п.14 резолютивної частини висновку визначено, що майор міліції ОСОБА_6, начальник Білозерського міського відділення міліції Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, підлягає звільненню з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 217, т.1).

29 серпня 2014 року наказом Міністерства внутрішніх справ України №963 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Дзержинського МВ, Добропільського МВ, Красноармійського МВ, УДАІ ГУМВС, НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України на Донецькій залізниці», зокрема п.13 наказано: за неналежне виконання функціональних обов'язків, порушення дисципліни, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5, ст.10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_6, Білозерського міського відділення міліції Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 193, т.1).

Крім того, згідно з наказом МВС України від 29.08.2014 №1720 по особовому складу ОСОБА_6 звільнено з ОВС за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Даний наказ зареєстровано у Добропільському МВ за вх. №2 о/с від 08.10.2014.

Наказом Т.в.о. начальника Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області №672 від 25 вересня 2014 року ОСОБА_6 призупинено нарахування всіх видів грошового забезпечення з 30.08.2014 до отримання наказу (витягу) про притягнення до дисциплінарної відповідальності або наказу (витягу) по особовому складу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ (а.с. 152, т.1).

З наданої до матеріалів довідки Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області №9918 від 06.10.2014 р. вислуга років ОСОБА_6 станом на 29 серпня 2014 року у календарному обчисленні складає 22 років 06 місяців 05 днів (а.с. 17, т.1).

Вважаючи протиправними накази Міністерства внутрішніх справ України 963 від 29.08.2014 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1720 о/с від 29.08.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, ОСОБА_6 звернувся до суду із цим позовом.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права, обов'язки та відповідальність, у томі числі порядок звільнення зі служби, врегульовані Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення).

Пунктами 63-67 Положення визначені підстави для звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби.

Відповідно до пп. «є» п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за порушення дисципліни. Згідно з пунктом 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу та не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Правилами частини 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про міліцію» визначені основні обов'язки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України на Донецькій залізниці від 29.08.2014 р., затверджений міністром МВС України 29.08.2014 р.

Разом з тим, суд зазначає, що комісію з проведення службового розслідування було створено МВС України 29.08.2014 р., згідно із наказом №889, і вже 29.08.2014 р. був складений Висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ МВС України №963.

Таким чином, суд критично ставиться до можливості проведення службового розслідування та складання Висновку службового розслідування за один день, з урахуванням того, що наказом №889 від 29.08.2014 р., яким призначено проведення службового розслідування, проведення службового розслідування доручено 20 співробітникам органів внутрішніх справ, а перевірці та опитуванню підлягали, відповідно до складеного висновку, співробітники Дзержинського МВ (45 співробітників), Добропільського МВ (9 співробітників), Красноармійського МВ (12 співробітників), лінійного відділу ст. Микитівка УМВС України на Донецькій залізниці (5 співробітників).

Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування причин застосування до позивача дисциплінарного стягнення, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом було досліджено зазначені Висновки.

У Висновку зазначено, що ОСОБА_6 перебуваючи на посаді начальника Білозерського міського відділення Добропільського МВ не здійснював контроль за діяльністю підлеглих, не виконував своїх службових обов'язків, що призвело до численних фактів зберігання наркотичних засобів на території підрозділу. Зазначає, що за вказаним фактом 22.08.2014 відкрито кримінальне провадження №0001569 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (висновок службового розслідування від 29.08.2014 р.).

Разом з тим, суд не приймає до уваги викладені у висновку факти щодо можливого порушення позивачем дисципліни, що знайшло своє відображення у не здійсненні контролю за діяльністю підлеглих, не виконанні своїх службових обов'язків, що призвело до численних фактів зберігання наркотичних засобів на території підрозділу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.5 ст71 КАС України суд може збирати докази з власної ініціативи. Частиною 6 ст.71 КАС України передбачено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Для з'ясування обставин, викладених у Висновку службового розслідування, Запорізьким окружним адміністративним суду ухвалою від 13 листопада 2014 року від МВС України витребовувалися матеріали службового розслідування відносно ОСОБА_6 Разом з тим, матеріали службового розслідування на момент вирішення справи по суті сторонами надано не було.

Також, суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Крім того, щодо посилань у висновку за результатами службового розслідування на відкрите кримінальне провадження №0001569 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, суд зазначає наступне.

По-перше вказане кримінальне провадження відкрито за фактом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а не відносно ОСОБА_6 (а.с. 53, т.2). По-друге суд зазначає, що відповідно до п. «й» ст.64 Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення.

Тобто, набрання законної сили вироком суду щодо працівника органів внутрішніх справ є окремою підставою для звільнення такої особи з органів внутрішніх справ (з постановкою на військовий облік). Доказів набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно ОСОБА_6 до матеріалів справи відповідачами не надано.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься відомості, які свідчать про належне виконання позивачем посадових обов'язків, зокрема, лист від 25 вересня 2014 року в.о. начальника Добропільського МВ до Начальника Головного управління МВС України в Донецькій області, в якому в.о. начальника Добропільського МВ зазначив про безпідставне включення співробітників Добропільського МВ та Білозерського МВ, серед інших і ОСОБА_6, до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 29.08.2014 №963, та пропонував залишити всіх працівників включених у Наказ №963, в органах внутрішніх справ (а.с. 53, т.1), а також позитивна службова характеристика Т.в.о начальника Добропільського МВ від 24.09.2014 р., в якій зазначено, що ОСОБА_6 за час проходження служби порушень законності та дисципліни не допускав (а.с. 49, т.1).

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Оскільки, наявні в матеріалах справи докази спростовують наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, накази МВС України №963 від 29.08.2014 та №1720о/с від 29.08.2014, в частинах, які стосуються ОСОБА_6, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а адміністративний позов в цій частині - задоволенню.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів МВС України в частині, яка стосується ОСОБА_6, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Так, згідно з вимогами п.2 даного Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5, 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача 4 від 22.12.2014 №57 встановлено, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 4100,63 грн., а розмір середньоденного грошового забезпечення позивача на час звільнення становив 134,45 грн.

Станом на 03 березня 2015 року з дня видання відповідачем-1 наказу про звільнення позивача минуло 186 робочих дні.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути на користь позивача, становить: 134,45 грн. * 186 робочих дні = 25007,70 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень п.п.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Білозерському міському відділенні міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району), суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району).

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов'язання начальника ГУМВС України в Донецькій області поновити ОСОБА_6 на посаді начальника Білозерського міського відділення міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та зобов'язання Добропільський міський відділ (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за посадою, з якої був звільнений, а саме з 30.08.2014 р. по день фактичного поновлення позивача на займаній посаді, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 70 Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

- до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

- осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, визначено, що Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

При цьому суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Таким чином, позивач заявляючи позовні вимоги про зобов'язання начальника ГУМВС України в Донецькій області поновити ОСОБА_6 на посаді начальника Білозерського міського відділення міліції (м. Білозерське) Добропільського міського відділу з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та зобов'язання Добропільський міський відділ (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за посадою, з якої був звільнений, а саме з 30.08.2014 р. по день фактичного поновлення позивача на займаній посаді, обрав невірний спосіб відновлення порушеного права, належним способом захисту такого права в даному випадку є прийняття судом рішення про поновлення позивача на займаній посаді та стягнення з Добропільського міського відділу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Суд звертає увагу на те, що зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії можна лише у разі, якщо він ухиляється від виконання обов'язку покладеного на нього законом, при цьому законодавством України за умисне невиконання рішення суду передбачена кримінальна відповідальність.

Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача належним способом захисту є прийняття судом рішення про поновлення позивача на попередній роботі з моменту його незаконного звільнення та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та прийняти рішення щодо його поновлення на попередній роботі з моменту незаконного звільнення та стягнення на його користь з Добропільського міського відділу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Також, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов'язання ГУМВС України в Донецькій області врахувати час вимушеного прогулу до вислуги років ОСОБА_6 на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, яка зараховується для призначення пенсії, до вислуги років в спеціальному званні «майор», а також безперервної вислуги років ОСОБА_6 на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, яка враховується для виплати грошового забезпечення та надання відпусток, оскільки лише після набрання законної сили судовим рішенням щодо поновлення позивача на попередній посаді у ГУМВС України в Донецькій області виникне обов'язок врахування часу вимушеного прогулу до вислуги років позивача на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем 1 не доведено правомірність прийнятих рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних наказів МВС України діяло необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 4 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4 100,63 грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 254, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №963 від 29.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Дзержинського МВ, Добропільського МВ, Красноармійського МВ, УДАІ ГУМВС, НДКЦ при ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України на Донецькій залізниці», в частині притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1720о/с від 29.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас на підставі пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінет Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, майора міліції ОСОБА_6 (М-007261), начальника Білозерського міського відділення міліції Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області.

Поновити майора міліції ОСОБА_6 на посаді начальника Білозерського міського відділення міліції Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області з 29.08.2014.

Стягнути з Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2014 по 03.03.2015 у розмірі 25007,70 грн. (двадцять п'ять тисяч сім гривень 70 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення майора міліції ОСОБА_6 на посаді начальника Білозерського міського відділення міліції Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення з Добропільського міського відділу (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_6 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4100,63 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Шара

Судді Р.В. Кисіль

Р.В. Сацький