Справа № 263/3157/15-а
Суддя: Ікорська Є. С.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/3157/15а
Провадження №2а/263/128/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя в особі судді Ікорської Є.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

20.03.2015 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Позивачка посилається на те, що вона має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та 12.06.2014 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, просила призначити допомогу при народженні та догляду за дитиною до досягнення дитиною відповідного віку. З часу подання заяви про призначення допомоги пройшло багато часу, однак допомогу по догляду за дитиною до досягнення ним 3-річного віку чи про відмову про призначення даної допомоги надано не було. У зв'язку з проведенням АТО у м. Маріуполі позивачка була вимушена тимчасово поселитися у пгт. Соснове Березновського району Рівненської області, де у подальшому стала на облік, як тимчасовий переселенець, крім того її справу було передано до УПСЗН Березнянської райдержадміністрації. У листопаді 2014 року позивачка отримала з УПСЗН Жовтневого району м. Маріуполя відповідь, відповідно до якої питання щодо призначення допомоги не розглядалося, тому й не було прийнято жодного рішення з цього приводу. Просить визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов'язати призначити, нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною з ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірі, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнала. Крім того, надала письмові заперечення, відповідно до яких вказаний вид допомоги було скасовано Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. № 1166-VII. Так, підпунктом 1) п.7 Розділу II, Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» було внесено зміни в Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме - виключено пункт 3 частини 1 ст. 3, який передбачав державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, втратив чинність на підставі Закону №77-VIII від 28.12.2014 року. Крім того, вказує на те, що у зв'язку з тим, що позивачка тимчасово мешкала у пгт. Соснове Березновського району Рівненської області, то й з даним позовом їй необхідно звертатись до відповідного УПСЗН.

У зв'язку з тим, що обидві сторони заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України справу розглянув в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

02.04.2014року та 12.06.2014 року позивачка зверталась до відповідача з заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації,субсидій та пільг (а.с.14-15, 20-21).

Рішенням УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 03.04.2014 року ОСОБА_1 призначено допомогу по вагітності та пологам з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року у загальній сумі 2246,19 грн. (а.с.18).

Відповідно до довідки про отримання допомоги ОСОБА_1 призначено допомогу по вагітності та пологам за період з 01.04.2014 року по 04.08.2014 року у загальній сумі 2 246 грн. 19 коп. (а.с.11).

Починаючи з травня 2014 року по жовтень 2014 року позивачка отримала одноразову допомогу при народженні першої дитини у сумі 4300 грн. (а.с.12).

Відповідно до довідки № 189 від 02.04.2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку з 15.01.2014 року у Маріупольському міському центрі зайнятості. Допомога по безробіттю припинена з 01.04.2014 року у зв'язку з призначенням допомоги по вагітності та пологам. Перебуває на обліку по теперішній час (а.с.17).

03.10.2014 року позивачка звернулась до начальника Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради з заявою про вирішення питання щодо призначення та виплати допомоги по догляду за дитиною (а.с.7)

Відповідно до відповіді від 08.10.2014 року УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради позивачка за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до відповідача не зверталась. Для отримання допомоги з 01.06.2016 року по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130,00 грн. позивачці необхідно звернутись до відповідача(а.с.8).

Згідно з довідкою від 23.10.2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.29).

23.10.2014 рок позивачка звернулась з аналогічною заявою до УПСЗН Березнянської райдержадміністрації, однак у зв'язку з тим, що повернулась додому не знає яке рішення було прийнято по її зверненню.

Вказані дії відповідача суд вважає такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 6 КАC України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 11 КАС України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст.ст. 69, 71 КАС України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Тому, вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача, який являється суб'єктом владних повноважень, суми недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд зобов'язаний встановити чи діяв відповідач на підставі закону, чи являються його дії безсторонніми та добросовісними.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у ч. 2 ст. 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

До дати набрання чинності Законом України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI, до 1 січня 2008 року - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами.

Зокрема, ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 3 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України рішенням від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ.

Станом на час розгляду справи ні Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ні іншими Законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж передбачений у Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на відносини щодо виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, поширюються норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до статті 15 якого застрахована в системі соціального загальнообов'язкового державного страхування особа має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1 032 гривні.

Отже, дії відповідача щодо виплати позивачці в період часу з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 30.06.2014 року допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», є неправомірними.

За таких обставин, суд вважає, що в наявності є правові підстави для часткового задоволення позову за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 30.06.2014 року включно та на відповідача необхідно покласти обов'язок провести належне нарахування та виплату позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату з 01.07.2014 року по дату винесення судом рішення по справі допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задоволенню не підлягають, оскільки пунктом 7 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII розділ ІV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми було виключено з 01.07.2014 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 208 «Про внесення змін до Порядку визначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» передбачено, що для осіб, у яких зікінчився строк виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 152 Конституції України, ст.ст.2, 8, 9, 10, 11,12, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27 березня 2014 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради щодо залишення без розгляду заяви про призначення та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 30.06.2014 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної категорії за період, з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 30.06.2014 року включно з урахуванням сплачених сум.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.С.Ікорська