Справа № 824/353/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/353/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.,

представника позивача ОСОБА_1, представника Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук Анжели Вікторівни про визнання рішення протиправним та зобов'язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання до вчинення певних дій.

Позивач просить суд визнати протиправним рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19409304 від 17 лютого 2015 року, яке видане державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук А.В.; зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області здійснити державну реєстрацію припинення права власності на Ѕ (приватна спільна часткова) частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці - власник ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення державним реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2013 року №868, та вказує про те, що при зверненні до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою про припинення права власності на нерухоме майно ним було подано усі необхідні документи для прийняття рішення про державну реєстрацію припинення права власності на нерухоме майна. Зокрема, було подано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року, якою скасовано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2013 року у справі 725/140/13-ц про визнання права власності за ОСОБА_3 на Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці. На думку позивача, зазначене рішення суду касаційної інстанції і є документом, що підтверджує припинення права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 25 березня 2015 року залучено до участі у розгляді даної справи як другого відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук Анжелу Вікторівну.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що при прийнятті оскаржуваного рішення державним реєстратором було порушено пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заявником для проведення державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно було подано судове рішення, що набрало законної сили - ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача - реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд в позові відмовити повністю. Вказав про правомірність прийняття державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19409304 від 17 лютого 2015 року, оскільки позивачем не було подано рішення суду про припинення права власності (припинення реєстрації права власності) на нерухоме майно.

Відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук А.В., повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Жодних листів чи заяв від нього до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в Першотравневому районному суді м. Чернівців на розгляді перебувала справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області, третя особа без самостійних вимог - Чернівецька міська рада, про визнання права власності на житловий будинок.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2013 року позов задоволено. Зокрема, визнано за ОСОБА_3 право власності за на Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці.

На підставі вказаного рішення за заявою ОСОБА_3 Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області проведено державну реєстрацію речового права на Ѕ (приватна спільна часткова) частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці - власник ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2013 року залишено без змін рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року скасовано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2013 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області, третя особа без самостійних вимог - Чернівецька міська рада, про визнання права власності на житловий будинок залишено без розгляду.

11 лютого 2015 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою про припинення права власності на Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці, додавши до заяви як підставу для проведення державної реєстрації припинення права власності ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року.

Рішенням від 11 лютого 2015 року №19246729 державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук А.В. зупинила розгляд вказаної заяви у зв'язку з неподанням усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації припинення права власності.

У зазначеному рішення вказано про те, що необхідно надати рішення суду щодо припинення права власності.

17 лютого 2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук А.В. прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19409304.

Як вбачається з указаного рішення, позивачу було відмовлено у державній реєстрації припинення права власності на Ѕ (приватна спільна часткова) частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці, оскільки заявником не подано рішення про припинення права власності на вказане нерухоме майно.

При цьому державний реєстратор зазначив, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року скасовано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2013 року, однак не припинено право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна та після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставини, що були підставою для прийняття рішення.

Не погоджуючись із рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук А.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19409304 від 17 лютого 2015 року та вважаючи, що Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області повинна здійснити державну реєстрацію припинення права власності за ОСОБА_3 на Ѕ (приватна спільна часткова) частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 Закону №1952-IV правом самостійно примати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації наділений державний реєстратор прав на нерухоме майно, до обов'язків якого належить встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно частини першої статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868).

Відповідно до пункту 37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що однією з підстав для проведення державним реєстратором реєстрації припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо припинення права власності на нерухоме майно. У разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом №1952-IV, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, державний реєстратор відмовляє у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Оскільки в даному випадку позивачем не було подано державному реєстратору судове рішення, що набрало законної сили, про припинення права власності на нерухоме майно, державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Максимчук А.В. правомірно прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19409304 від 17 лютого 2015 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1952-IV.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи позивача про те, що ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 вересня 2014 року є тим документом, що підтверджує припинення права власності на нерухоме майно, та саме на підставі цього судового рішення, яке набрало законної сили, державний реєстратор повинен був прийняти рішення про державну реєстрацію припинення права власності на нерухоме майно - безпідставні, оскільки згідно наведених вище норм таким судовим рішенням, що набрало законної сили, має бути судове рішення про припинення права власності на нерухоме майно. Тобто судове рішення у справі про припинення права власності на нерухоме майно, в якому було б зазначено про припинення права власності ОСОБА_3 на Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.Чернівці.

В даному ж випадку позивач помилково посилається на рішення суду касаційної інстанції у справі про визнання права власності на житловий будинок, яким було скасовано судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім цього, суд звертає увагу позивача на положення статті 26 Закону №1952-IV, відповідно до якої записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ж вимог пункту 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відтак, за заявою особи на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав державний реєстратор може внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що суб'єкт владних повноважень, який заперечував проти задоволення позову, довів правомірність оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень протиправним та щодо зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області здійснити державну реєстрацію припинення права власності на нерухоме майно, що фактично є похідною позовною вимогою від попередньої.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 06 квітня 2015 року.