Справа № 2а-0370/2790/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р. Справа № 134457/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року у справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені,-

В С Т А Н О В И В:

13.10.2011 року Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету адміністративно-господарські санкції в сумі 11 611, 63 грн. та пеню в сумі 629, 88 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не був виконаний норматив для працевлаштування, не забезпечена середньооблікова чисельність інвалідів у кількості 1 особи чим порушено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон). За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі ст. 20 Закону та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю відповідачу було нарахована до сплати 11611,63 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 629,88 грн., всього 12241,51 грн., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру адміністративно-господарських санкцій і пені, які належить сплатити фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 до державного бюджету міста Луцька. В добровільному порядку вище вказана адміністративно-господарська санкція та пеня відповідачем сплачена не була.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року адміністративний позов задоволено. Стягнено з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в дохід Державного бюджету міста Луцька адміністративно-господарську санкцію в сумі 11 611, 63 грн. та пеню в сумі 629, 88 грн., всього на загальну суму 12, 241, 51 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач не здійснив передбачених чинним законодавством заходів щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходів щодо інформування вищезазначених органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів, чим позбавив можливості виконання органами, зазначеними в ст. 18 Закону України № 875-ХІІ, свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з наявного в матеріалах справи звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми № 10-ПІ, самостійно поданого відповідачем до Волинського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів 07.02.2011 року, вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу (осіб) за 2010 рік складає 43 осіб і відповідно норматив робочих місць для інвалідів становить 2, середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві відповідача - 11, 6 грн.(а.с.6).

Зі списку працюючих інвалідів, які мали інвалідність , у відповідача працювало дві особи. Однак, інвалід 3 групи (довічно) ОСОБА_4 була прийнята на роботу 12.11.2010 року. Тобто в статусі інваліда особа на підприємстві працювала в 2010 році тільки 2 місяці. Відповідно до Інструкції зі статистики чисельності працівників від 28.09.2005 року № 286 середньооблікова чисельність інвалідів у відповідача в 2010 році становила 1 особа.

Листом Луцького міського центру зайнятості № 4000/05-04 від 24 жовтня 2011 року підтверджується, що протягом 2010 року на обліку в центрі зайнятості перебували інваліди, які потребували працевлаштування. Підприємець ОСОБА_2 з листами про наявність вакантних місць на підприємстві та необхідність направлення інвалідів не зверталась(а.с.22).

Волинським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів, у зв'язку з невиконанням відповідачем нормативу щодо кількості працевлаштування інвалідів у 2010 році у кількості визначеній законодавством, були нараховані адміністративно-господарські санкції та пеня в розмірі 12 241, 51 грн., в тому числі сума адміністративно-господарських санкцій за 1 не створене робоче місце для працевлаштування інвалідів у 2010 році становить 11 611, 63 грн. та сума пені, яку необхідно сплатити, становить 629, 88 грн. за період з 16.04.2011 року по 13.10.2011 року, що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру суми адміністративно-господарських санкцій і пені(а.с.4).

Листом від 21.03.2011 року № 06/01-17/1507 Фондом було направлено відповідачу повідомлення про заборгованість та про необхідність її сплати в термін до 15.04.2011 року(а.с.7).

Відповідачем в добровільному порядку не було сплачено нараховані адміністративно-господарські санкції та пеню.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

У частині 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII "Про систему оподаткування", а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем звіти форми 3-ПН до центру зайнятості про наявність вільних вакантних робочих місць протягом 2010 року не подавались, коли у відповідності до вимог вказаних вище законів, відповідач такі звіти зобов'язаний був подавати щомісяця.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем неналежно виконаний покладений на нього законом обов'язок щодо щомісячного інформування центру зайнятості про наявність вільних вакантних місць для працевлаштування інвалідів, а відтак, не виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з огляду на те, що відповідач не здійснив передбачених чинним законодавством заходів щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходів щодо інформування відповідних органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів, чим позбавив можливості виконання органами, зазначеними в ст. 18 Закону України № 875-XII свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що підприємство (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Положеннями Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю встановлено, що за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, несплата санкцій тягне нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28.01.2014 року у справі № 21-476а13.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2011 року у справі № 2а/0370/2790/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін