Справа № 826/18086/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 квітня 2015 року № 826/18086/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві
третя особи без самостійних вимог
Публічне акціонерне товариством «Трест «Київміськбуд - 2»
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, Шевченківський РВ ГУ ДМСУ в м. Києві), третя особа без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд - 2» (далі по тексту - третя особа, ПАТ «Трест «Київміськбуд - 2»), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зняття реєстрації місця проживання ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2004 року він разом з родиною зареєстрований та постійно проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1. Зазначена реєстрацію була проведена на підставі ордера №297 від 11 березня 2004 року, виданого ДП ЖЕ ВАТ «Київміськбуд - 2». Посилаючись на дійсність зазначеного ордеру, ОСОБА_1 стверджує, що підстави для зняття його з реєстрації за місцем проживання, яке було проведено відповідачем 25 вересня 2014 року, відсутні.

Вважаючи відповідні дії суб'єкта владних повноважень протиправними, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду, в якому також просив зобов'язати відповідача відновити його реєстрацію за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду не прибув, надіслав письмово викладену позицію по суті заявлених вимог і документи, на підставі яких вчинено оскаржувані позивачем дії, а також клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та надав суду письмові пояснення про відомі обставини, що мають значення для справи.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, який згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі частини 6 статті 71, частини 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Основними нормативно-правовими актами, що врегульовують спірні правовідносини є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382-ІV з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - Закон України від 11.12.2003р. №1382-ІV) та Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - Порядок №1077).

Відповідно до преамбули Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV він відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 7 названого Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до наведених положень Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV Міністерством внутрішніх справ України затверджено Порядок №1077, який визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Пунктом 1.3 згаданого Порядку закріплено, що реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання / перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.

Зняття з реєстрації місця проживання особи врегульовано у розділі ІІІ Порядку №1077.

Так, у пункту 3.1 названого розділу закріплено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації з наведених підстав здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, позивач проживав у гуртожитку, який належить на праві колективної власності ПАТ «Трест «Київміськбуд - 2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданим на підставі наказу від 16 вересня 1998 року №558-С/Ж.

29 жовтня 2000 року ВАТ «Трест «Київміськбуд - 2» на підставі договору безоплатного користування майном, підписаного з Дочірнім підприємством «Житлоексплуатація» ВАТ «Київміськбуд - 2», передав в строкове безоплатне користування майно, повний перелік якого зазначено у додатках №1 та №2 до договору.

Метою використання майна ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Київміськбуд - 2» - баланспоутримувачем є отримання прибутку з надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до Акта прийому - передачі гуртожитків з балансу ВАТ «Трест «Київміськбуд - 2» на баланс ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Київміськбуд - 2» станом на 01 жовтня 2000 року останньому було передано гуртожиток за адресою АДРЕСА_1.

01 січня 2004 року між ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Київміськбуд - 2» (наймодавцем) та ВАТ «Київоздоббуд» (наймач) було укладено договір №22 на утримання житлового фонду, предметом якого було надання ліжко-місць в гуртожитках, користування ними та своєчасна сплата за проживання в гуртожитках.

Відповідно до умов договору наймодавець зобов'язався утримувати житловий фонд, що знаходиться на його балансі та забезпечувати належні санітарно-гігієнічні умови для проживання співробітників наймача, а найма - щомісячно, але не пізніше 10 числа наступного місяця, своїм платіжним дорученням сплачувати наймодавцю витрати на утримання житлового фонду за кожне ліжко-місце в гуртожитках, що фактично займають працівники наймача.

25 лютого 2004 року Спеціалізоване будівельне управління №50 ВАТ «Київоздоббуд» звернулось з листом до ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Київміськбуд - 2» з прохання поселити їх працівника у гуртожитку по АДРЕСА_1 - ОСОБА_1

У подальшому 02 січня 2009 року згідно акту прийому - передачі гуртожитків з балансу ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Київміськбуд - 2» на баланс ВАТ «Трест «Київміськбуд» гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 було повернуто на баланс третьої особи.

01 січня 2009 року третя особа, як власник, та ВАТ «Київоздоббуд» уклали договір №22 найму (оренди) житла, відповідно до умов якого наймодавець (третя особа) передає, а наймач (ВАТ «Київоздоббуд») приймає в строкове платне користування (найм) ліжко-місця в кількості 69 шт. (далі - майно), яке знаходиться в гуртожитках третьої особи за адресою: м. Київ, вул. Польова, 19/8; вул. Борщагівська, 171/18; вул. Туполєва, 16-і; вул. Туполєва, 18-д (25,14 м2); АДРЕСА_1.

Майно передається в найм (оренду) з метою розміщення та тимчасового проживання без права реєстрації працівників наймача на час дії договору.

Строк дії договір визначений до 31 грудня 2009 року.

Також для укладення зазначеного договору на 2009 рік названими юридичними особами складено та підписано акт звірки працівників ВАТ «Київоздоббуд», проживаючих у гуртожитках ВАТ «Трест «Київміськбуд - 2», в якому зазначено й позивача.

Аналогічний договір між названими сторонами було укладено і 01 січня 2010 року зі строком дії договору до 31 грудня 2010 року, до якого також було підписано акт звірки працівників, в якому зазначено позивача.

Саме надання третьою особою останнього договору з актом звірки відповідачу і стало підставою для зняття позивача з реєстрації на підставі статті 7 положень Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV та пункту 3.1 Порядку №1077.

Зі змісту наявних у матеріалах справи договорів вбачається, що саме на їх підставі позивач, як працівник ВАТ «Київоздоббуд» отримав можливість проживати у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, який на праві власності належить третій особі, а отже припинення дії договору і стало підставою для зняття його з реєстрації.

За таких обставин суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо зняття реєстрації місця проживання ОСОБА_1, є правомірними та такими, що вчинені уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки вказана вимога є похідною від попередньої, а відтак не призведе до захисту уявлених позивачем порушених прав.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача не знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.69-71, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, третя особа без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд - 2», про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська