Справа № 308/14258/14-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 876/1455/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки Афганістану ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2014 року в адміністративній справі за позовом 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення,

встановив:

У листопаді 2014 року позивач 94 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив примусово видворити відповідача (з нею одна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідач 05.11.2014 року була затримана прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Новоселиця» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мала. 06.11.2014 року начальником 94 прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України та зобов'язано покинути територію України в термін до 09.11.2014 р.. Однак, відповідач територію України не покинула. Зазначав позивач, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має, тому, відповідача на підставі п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» слід примусово видворити за межі України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2014 року адміністративний позов задоволено. Постановлено примусово видворити за межі території України громадянку Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею одна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2).

З цією постановою суду першої інстанції від 14.11.2014 року не погодилась відповідач і подала апеляційну скаргу. Вважає апелянт, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що суд не застосував положень ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що призвело до прийняття рішення про видворення відповідача в країну де вона може стати жертвою катувань, жорстоких або таких, що принижують гідність, видів поводження чи покарання. Крім того, зазначає апелянт, що під час затримання відповідач висловила бажання звернутись до органів Державної міграційної служби України із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак позивачем така можливість надана не була. Звертає увагу апелянт, що на час звернення з апеляційною скаргою, відповідач подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Управління міграційної служби у Волинській області.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду від 14.11.2014 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в засідання суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянка Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею одна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2), була затримана прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Новоселиця» на напрямку 202-203 прикордонних знаків в 15 км. від державного кордону України при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку. Відносно неї складено протокол про адміністративне затримання від 05.11.2014 р. та протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.11.2014 р. (а.с. 4, 5).

06.11.2014 р. позивачем було прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача, яким зобов'язано відповідача покинути територію України у термін до 09.11.2014 р. (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо необхідності примусового видворення відповідача за межі території України, виходячи з наступного.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України. Зокрема, передбачено, що органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 26 вказаного Закону. Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що рішення про примусове повернення щодо відповідача прийняте 06.11.2014 р., а термін його виконання обмежувався 09.11.2014 р., що є недостатнім для виконання зазначеного рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач не володіє українською мовою та перебувала в умовах ізоляції без можливості отримання належної правової допомоги. В матеріалах адміністративної справи немає даних про те, що вона отримала належне роз'яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства і мала можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя.

Із отриманої апеляційним судом копії довідки № 003116 про звернення за захистом в Україні, виданої управлінням ДМС у Волинській області 19.02.2015 року видно, що відповідач знаходиться в процедурі надання статусу біженця.

Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», зокрема ст.ст. 1, 12 Закону, передбачено, що перебування біженця (шукача статусу біженця) в процедурі визначення статусу біженця (включаючи оскарження) за наявності довідки про звернення за захистом в Україні, засвідчує законність перебування такої особи на території України.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено обов'язок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена постанова суду першої інстанції винесена з неповним з'ясуванням всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянки Афганістану ОСОБА_2 - задоволити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2014 року в адміністративній справі за позовом 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення - скасувати і прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27.03.2015 року.