Справа № 872/845/13
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2014 рокусправа № 2а/0470/13734/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.
суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.
за участю секретаря судового засідання:Комар Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2012р. у справі №2а/0470/13734/12
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом про:
· визнання протиправною бездіяльністі Військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України (далі по тексту відповідач) щодо невиплати грошової компенсації за речове майно, не отримане позивачем під час проходження військової служби в сумі 6203,58 грн.;
· стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно на суму 6203,58 грн.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що замість виплати грошової компенсації на суму вартості неотриманого майна, належного до видачі, йому було видано довідку № 332 від 06.07.2012 про вартість невиданого майна на загальну суму 6203,58 грн.
Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково. При цьому суд зазначив, що невиплата суми компенсації за невикористане речове майно пов`язана із відсутністю фінансування зазначених , видатків з Державного бюджету України.
Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом невірно встановлено розмір грошової компенсації.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, 09 липня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України із заявою щодо відшкодування грошової компенсації за недотримане речове майно протягом 2000-2009 років /а.с. 8/.
Військова частина НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України за вих. № 11/516 від 08.08.2012 надала ОСОБА_1 відповідь, де зазначила, що цільове фінансування на виплату грошової компенсації за недотримане протягом служби речове майно відсутнє з 2005 року /а.с. 9/.
На додаток до своєї письмової відповіді Військова частина НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України надала довідку № 332 про нарахування грошової компенсації замість належного речового майна ОСОБА_1 на суму 6203,58 грн. /а.с. 10/.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.
Статтею 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення.
Частина друга статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
З 11 березня 2000 року Законом України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІП Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів призупинено дію частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або, за їх бажанням, грошової компенсації замість них та замість речового майна. Крім того, дію частини 2 статті 9 Закону зупинено Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-У Про Державний бюджет України на 2007 рік. Слід також зазначити про Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 щодо неконституційності положення Закону України від 28 грудня 2007 року № 489-У Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення до деяких законодавчих актів України.
З матеріалів справи вбачається, що нормативні акти, якими обґрунтовано позовні вимоги, є загальновідомими, тобто позивач мав право у разі порушення його прав звернутися до суду починаючи з моменту набрання чинності вищевказаними Законами з урахуванням вищезазначеного Рішення Конституційного суду України.
Проте позивач звернувся до суду лише 12.11.2012р.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час розгляду справи) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, заявлені позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду у відповідності до вимог ст. 99,100 КАС України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та залишити позов без розгляду.
Керуючись ст.ст.195,196,198,99,100,202,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2012р. у справі № 2а/0470/13734/12 задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2012р. у справі №2а/0470/13734/12 скасувати.
Позов залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна