Справа № 813/944/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року 11 год. 38 хв. Справа № 813/944/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Буляка І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) 25.02.2015 року звернулася до суду з позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ (надалі - Львівський ДУВС), в якому з урахуванням уточнень від 23.03.2015 року просить суд:

- визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо продовження строків розгляду запитів ОСОБА_2 про надання публічної інформації від 19 січня та 21 січня 2015 року;

- визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо нарахування плати за надання публічної інформації за запитами від 19 січня та 21 січня 2015 року;

- визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо ненадання ОСОБА_2 письмової інформації на запити від 19 січня та 21 січня 2015 року;

- зобов'язати Львівській державний університет внутрішніх справ надати ОСОБА_2 всебічну, повну, та об'єктивну письмову інформацію на всі питання поставлені у запитах датованих від 19 січня та 21 січня 2015 року;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 73,08 грн., сплаченого судового збору;

На підставі викладеного та керуючись ст. 166 КАС України, винести окрему ухвалу щодо порушень чинного законодавства у сфері звернень громадян Львівським державним університетом внутрішніх справ, та довести до відома Міністерство внутрішніх справ України, та Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про вказані порушення Закону України «Про звернення громадян» для відповідного реагування та вжиття заходів щодо їх усунення.

Зокрема зазначає що, 19.01.2015 року та 21.01.2015 року скерувала до Львівського державного університету внутрішніх справ запити про надання публічної інформації. З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що інформаційні запити отримано відповідачем 21.01.2015 року та 23.01.2015 року. Вказані запити подані в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» пройшли процедуру реєстрації у вказаному університеті, що підтверджується листом датованим від 27.01.2015 року №8/175 де зазначається, що запити про надання інформації одержали реєстраційний вхідний номер з дати їх одержання, зокрема зареєстровані від 23.01.2015 року за вхідним №35-зі та від 21.01.2015 року за вхідним № 31-зі. Листом від 27.01.2015 року Львівський державний університет внутрішніх справ повідомив про продовження термінів розгляду запитів зареєстрованих до 20 робочих днів. Таким чином, граничний термін розгляду запитів триває до 18 лютого 2015 року. Проте, на момент подання даної позовної заяви відповідей на вищезазначені запити з Львівського державного університету внутрішніх справ не одержувала.

Вважає, що ненадання відповідей на запити порушує її право на доступ до інформації, гарантоване ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 34 Конституції України, ст.ст. 13, 15, 19, 20, 23, 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім цього, листом від 11.02.2015 року відповідач її повідомив про необхідність відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк при виготовленні копій документів при задоволенні запитів у розмірі 81 307, 40 грн.

Вважає ці вимоги відповідача протиправними та необґрунтованими.

Відповідач заперечив позов повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях від 10 березня 2015 року. Зазначив, що на запити ОСОБА_2 ним була надіслана відповідь з посиланням на ч.2 ст. 21 Закону України « Про доступ до публічної інформації» про те, що запитувач у разі виготовлення копій документів при задоволенні запиту обсягом більше ніж 10 сторінок зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. До відповіді позивач долучив відповідну квитанцію з зазначеною підрахованою сумою коштів для сплати фактичних витрат.

Представник відповідача цю правову позицію підтримав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Так, згідно з положеннями статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Зазначена норма кореспондується із ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 р. (далі - Закон № 2939-VI). Законом регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит. Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч. 1 ст. З Закон № 2939-VI). Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закон № 2939-VI).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, (ч. 1, 2 ст. 19 Закон № 2939-VI).

Пункт 6 ч. 1. ст. 14 Закону № 2939-VI зобов'язує розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при наданні інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується. Визначення терміну інформації, що становить суспільний інтерес у Законі України «Про доступ до публічної інформації» відсутній, відтак указаний термін є оціночною категорією. Інформація, яка була запитувана позивачем пов'язана з питаннями використання бюджетних коштів, тому становить суспільний інтерес. Відповідно до Роз'яснення Міністерства юстиції України від 13.05.2011 року Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначається, що важливою гарантією реалізації права на доступ до публічної інформації за інформаційним запитом є безоплатний характер надання такої інформації. Одночасно Законом (Закон N 2939-VI) визначено, що при наданні особі інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Відповідно до ст. 23 Закону, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст. 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Крім цього суд бере до уваги, що відповідно до п.п. 2.12., 2.16., 2.17. « Інструкції про порядок прийому, реєстрації, розгляду, запитів на публічну інформацію та відшкодування запитувачами фактичних витрат на копіювання та друк документів у системі МВС України» (Наказ МВС України від 27.03.2012 року № 245) відповідь на запит надається у спосіб вибраний запитувачем, в строк п'яти робочих днів з дня отримання запиту. А згідно п.3.10. Інструкції при наданні особі інформації про себе та інформації що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Зі змісту запиту позивача від 19 січня 2015 року вбачається, що запитувач просить надати інформацію щодо здійснення у Львівському державному університеті внутрішніх справ процедури державних закупівель в період з січня 2012 року по січень 2015 року, будівництва багатоквартирного житлового будинку в межах пам'ятки садово-паркового мистецтва, в зоні історичного ареалу визнаного ЮНЕСКО, призначення на посади керівників ЛьвівДУВС поза конкурсом і порядку їх грошового забезпечення та преміювання, прийняття на роботу і переміщення на посадах науково-педагогічних працівників університету, надання платних послуг за підготовку університетом здобувача за спеціальність ВАК, тощо.

Зі змісту запиту позивача від 21 січня 2015 року вбачається, що запитувач просить надати інформацію щодо здійснення у Львівському державному університеті внутрішніх справ процедури використання бюджетних коштів.

Суд виходить з того, що інформація, яка становить суспільний інтерес - категорія, що є предметом осмислення майже кожного сучасного дослідження, пов'язаного з питаннями свободи слова чи доступом до інформації. Природою цієї зацікавленості в інформації є практичний попит, і право громадськості дізнатися про неї. Отож, суд погоджується із твердженням позивача про те, що запитувана інформація становить суспільний інтерес, а щодо надання платних послуг за підготовку здобувача за спеціальність ВАК стосується саме позивача, оскільки вона таким здобувачем була, що підтверджує і представник відповідача.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Для суду є очевидним, що відповідач недобросовісно і незаконно пропустив строки розгляду запитів і порушив принцип приймати рішення та вчиняти дії протягом розумного строку. А в подальшому взагалі не надав запитувану інформацію, прикрившись фабулою неаргументованої вимоги про відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк при виготовленні документів. Також, ЛьвівДУВС діяв без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення щодо розгляду запитів, оскільки навіть не запросив позивача для уточнень зацікавленості в інформації, конкретизації запитуваних документів, тощо, з огляду на їх великій обсяг. Теж діяв з порушеннями принципу пропорційності, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані дії ЛьвівДУВС щодо нарахування позивачу невмотивованого платежу за копіювання або друк документів в розмірі 81 307, 40 грн. Суд переконаний що такі дії відповідача скеровані на протиправне унеможливлення ОСОБА_2 отримати запитувану інформацію.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача суд зазначає, що таке можливо відновити зобов'язавши Львівський державний університет внутрішніх справ всебічно, повно та об'єктивно розглянути запити позивача і за результатами такого розгляду надати своєчасні відповіді.

Щодо прийняття окремої ухвали стосовно Львівського ДУВС, суд враховує ст. 166 КАС України, якою передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. Отже, виходячи з змісту вказаної статті, постановлення окремої ухвали - це є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо продовження строків розгляду запитів ОСОБА_2 про надання публічної інформації від 19 січня та 21 січня 2015 року;

Визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо нарахування плати за надання публічної інформації за запитами від 19 січня та 21 січня 2015 року;

Визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо ненадання ОСОБА_2 письмової інформації на запити від 19 січня та 21 січня 2015 року;

Зобов'язати Львівській державний університет внутрішніх справ надати ОСОБА_2 всебічну, повну, та об'єктивну письмову інформацію на всі питання поставлені у запитах датованих від 19 січня та 21 січня 2015 року;

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 73,08 грн., сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 06.04.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.