Справа № 804/3192/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2015 р. Справа № 804/3192/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Полішко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
25.02.2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, в якому позивач просить: визнати протиправними дії відповідача щодо незадоволення його клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області; зобов'язати відповідача розглянути подане ним клопотання про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області та надати мотивовану відповідь, визначену законом, на його клопотання у встановлений законом строк.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2015 р. провадження по справі було відкрито та справа призначена до судового розгляду.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_3, з метою реалізації свого конституційного права на отримання земельної ділянки для особистого селянського господарства не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області, звернулася з відповідним клопотанням до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, листом якого від 27.01.2015 року за №31-4-0.11-1434/2-15 їй було повідомлено, що на графічних матеріалах не зазначено земельної ділянки для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.
Посилаючись на ст.14 Конституції України, ст.ст.2, 81, 116, 118, 121,123 ЗК України, позивач вважає зазначені дії відповідача протиправними та зазначає, що Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області, відмовляючи зазначеним листом у задоволенні його клопотання та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вийшло за межі своїх повноважень, порушивши при цьому вимоги Конституції України та Земельного кодексу України.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав, з урахуванням відзиву на заперечення від 30.03.2015 року, та пояснень, наданих в судовому засіданні.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти адміністративного позову та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 25.03.2015 року, в яких зазначила наступне.
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Держземагентства у Дніпропетровській області позивачу було надано відповідь від 27.01.2015 року №31-4-0.11-1468/2-15, яка є мотивованою відмовою у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою з наступних підстав.
По - перше, на графічних матеріалах, наданих позивачем, не зазначено бажане місце розташування земельної ділянки орієнтовним розміром 2,0 га, а зазначено бажану земельну ділянку єдиним масивом розміром - 16 га, і з питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовним розміром 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства одночасно звернулись 10 громадян із аналогічними графічними матеріалами з зазначенням також усього масиву - розміром приблизно 16 га.
По - друге, відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6 - зем), наданої позивачу, земельна ділянка має державну форму власності; цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення; вид угідь - інші багаторічні насадження, що, на думку відповідача може зумовлювати окремий порядок використання зазначених багаторічних насаджень, а саме: перебування на балансі у сільської, селищної ради або на балансі міністерства АПК.
Зважаючи на викладене, відповідач зазначає, що порядок розгляду поданого позивачем клопотання з наданням мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Головним управлінням Держземагентства у Дніпропетровській області було дотримано в повному обсязі, а твердження позивача, викладені в заявленому адміністративному позові є неправомірними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.
ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області з клопотанням в порядку ст.118 Земельного Кодексу України від 22.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га по передачі її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Військової сільської ради. До зазначеного клопотання позивачем були надані такі документи, як: копія паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_3; згода на збір та обробку персональних даних; графічні матеріали: викопіювання з публічної кадастрової карти України; графічні матеріали: викопіювання з плану землекористування Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області; довідка з Державної статистичної звітності відділу Держземагентства у Солонянському районі Дніпропетровської області про наявність земель та їх розподіл (за даними 6 - зем); довідка відділу Держземагентства у Солонянському районі Дніпропетровської області про відсутність земельної власності для ведення особистого селянського господарства.
Листом від 27.01.2015 року за № 31-4-0.11-1468/2-15 Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області повідомило позивача про наступне. В результаті розгляду наданих документів встановлено, що матеріали не відповідають вимогам Земельного кодексу України. На графічних матеріалах не зазначено земельну ділянку орієнтовною площею 2,0 га, яка передбачається для відведення. Також, в інших документах міститься інформація про відношення ділянки до виду угідь інші багаторічні насадження, при цьому будь - які відомості про належність майна в наданому пакеті документів відсутні.
Не погодившись з зазначеним листом відповідача, позивач звернувся до суду з заявленим адміністративним позовом.
Наведені вище обставини підтверджуються копіями всіх перелічених вище документів, долучених до матеріалів справи, та поясненнями сторін, наданими в судових засіданнях та занесених до відповідних Журналів судових засідань.
Правовідносини сторін, що стосуються даного предмету спору регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Земельного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства, тощо.
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи,що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти,здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідно до ч.10 ст.118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Відповідно до ч.4 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
У ч. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Так, наказом Держземагентства України від 28.02.2013 за № 72 «Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб» (зі змінами згідно наказу Держземагентства України від 09.04.2013 за № 142) затверджено Методичні рекомендації щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, у яких визначено, що у разі невідповідності земельному законодавству або наявності зауважень до матеріалів, відповідному територіальному органу протягом п'яти днів рекомендується інформувати заявника про відмову у наданні земельної ділянки із зазначенням конкретних причин відмови.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, відповідно до диспозиції ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України дії суб'єкта владних повноважень - це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, а бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Розглядаючи дану адміністративну справу в контексті наведеного, судом встановлено наступне.
Фактично відповідачем при розгляді заявленого позивачем клопотання було допущено протиправну бездіяльність щодо належного розгляду такого клопотання, оскільки, незважаючи на те, що відповідачем листом від 27.01.2015 року було надано позивачу відповідь на подане останнім клопотання від 22.12.2015 року, надання такої відповіді не може вважатися належним розглядом поданого позивачем клопотання, а також не спростовує факту бездіяльності відповідача з приводу розгляду клопотання від 22.12.2015 року виходячи з наступного.
Листом від 27.01.2015 року відповідачем не було надано позивачу відповіді по суті заявленого ним клопотання, як того вимагає ст.118 Земельного кодексу України, тобто зазначене клопотання ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області від 22.12.2014 року не було вирішено по суті поставленого у ньому питання: позивачу не була надана ні згода на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області, як і не було відмовлено зазначеним листом у наданні згоди на розробку вказаного проекту землеустрою.
При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача у своїх запереченнях щодо дотримання в повному обсязі порядку розгляду поданого позивачем клопотання з наданням мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Головним управлінням Держземагентства у Дніпропетровській області, оскільки з тексту листа від 27.01.2015 року чітко вбачається лише про зазначення відповідачем невідповідності поданих позивачем документів вимогам Земельного кодексу України, а саме: на графічних матеріалах не зазначено земельну ділянку орієнтовною площею 2,0 га, яка передбачається для відведення, а також щодо наявності в інших документах інформації про відношення ділянки до виду угідь інші багаторічні насадження, при цьому будь - які відомості про належність майна в наданому пакеті документів відсутні, що не має наслідком відмову в задоволенні поданого позивачем клопотання, а вказує лише на певну необхідність щодо доопрацювання поданих разом з клопотанням від 22.12.2014 року документів.
Крім того, судом приймається до уваги і той факт, що відповідь на зазначене клопотання від 22.12.2014 року була надана позивачу лише 27.01.2015 року, що вказує на перевищення терміну розгляду вказаного клопотання, передбаченого безпосередньо ст.118 Земельного кодексу України, та додатково свідчить про факт протиправної бездіяльності відповідача щодо належного розгляду заявленого клопотання.
Також протиправний характер бездіяльності, допущеної відповідачем з приводу неналежного розгляду направленого йому клопотання, підтверджується і наданими відповідачем та долученими до матеріалів справи копіями листа Військової сільської ради від 30.01.2015 року №13/03-19 та акту обстеження земельної ділянки від 06.01.2015 року.
Як вбачається з тексту листа Військової сільської ради від 30.01.2015 року №13/03-19, направленого відповідачу, Військова сільська рада заперечує щодо надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, у тому числі, і ОСОБА_3, посилаючись, при цьому, на ст.88 Водного кодексу України, ст.ст.12, 171, 172 Земельного кодексу України, та, не додаючи на підтвердження зазначеного будь - якого рішення Військової сільської ради, прийнятого в порядку, передбаченому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (навіть не зазначаючи будь - яких реквізитів такого рішення), зазначає, що «рішення сільської ради ґрунтується на підставі акта обстеження даної земельної ділянки та на підставі вивчення громадської думки», а також повідомляє відповідача про «вирішення питання в судовому порядку у разі неврахування заперечень сільської ради».
Також суд зауважує, що будь - якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.70 КАС України відповідачем не було доведено наявності факту «вивчення громадської думки», яке б мало наслідком наявність заперечень у Військової сільської ради щодо надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, у тому числі, і ОСОБА_3, як не було надано до суду і будь - якого письмового доказу на підтвердження факту вивчення громадської думки з зазначеного приводу.
Наведене вище, з урахуванням наданого відповідачем, долученого до матеріалів справи та дослідженого в судовому засіданні акту обстеження земельної ділянки від 06.01.2015 року, з тексту якого вбачається лише про констатування того факту, що земельна ділянка, приблизною площею 20,0 га, яка знаходиться на території Військової сільської ради, знаходиться безпосередньо в районі балок Скубова та Крива, південна частина виходить до р. Дніпро; при обстеженні даної ділянки встановлено, що південна частина земельної ділянки має нахил більше 10%; земельна ділянка має дуже сильно виражену водну ерозію у вигляді ярів; рослинний покрів відсутній по всій земельній ділянці із - за низької плодючості ґрунту; земельна ділянка є деградованою,що унеможливлює її використання для сільгосппризначення, що, згідно до ст.172 п.3 Земельного кодексу дозволяє комісії з обстеження такої земельної ділянки прийти до висновку про надання відповідних рекомендацій щодо консервації зазначеної земельної ділянки шляхом заліснення, а також зважаючи на відсутність з боку представника будь - яких заперечень з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області саме з такими характеристиками, дозволяє суду прийти до висновку про наступне.
Відповідачем - суб'єктом владних повноважень не було доведено законного та обґрунтованого характеру вчиненої бездіяльності щодо не розгляду наведеного вище клопотання позивача по суті в порядку, передбаченому ст.118 КАС України, а позивачем був доведений факт подання клопотання відповідачу про приватизацію земельної ділянки та надання згоди на розробку проекту землеустрою відносно зазначеної вище земельної ділянки, з дотриманням усіх обов'язкових вимог, передбачених ст.118 Земельного Кодексу України, як то: з наданням графічних матеріалів з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, документів на підтвердження відповідності обраного місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За таких обставин суд вважає, що Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області при розгляді зазначеного клопотання діяло не на підставі Конституції та не в межах чинного законодавства України, зокрема, з порушенням ст.118 Земельного кодексу України.
Відтак, детальний аналіз норм чинного законодавства, наведених вище, у сукупності з доказами наявними в матеріалах справи свідчить про обґрунтованість та доведеність позивачем обставин, зазначених в заявленому адміністративному позові, а також про відсутність спростування з боку відповідача належними доказами в розумінні ст.70 КАС України доводів позивача щодо протиправного характеру оскаржуваної бездіяльності відповідача, що виключає наявність у суду правових підстав для відмови в задоволенні зазначеного адміністративного позову.
Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України, крім постанов, визначених у диспозиції зазначеної статті, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання прав і свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Таким чином, встановивши в судовому засіданні та підтвердивши доказами, наявними в матеріалах справи, порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача в публічно - правових відносинах з боку суб'єкта владних повноважень, суд вважає, що визнання протиправною саме бездіяльності Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області щодо не вирішення клопотання ОСОБА_3 та, відповідно, зобов'язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_3 від 22.12.2014 року в порядку, визначеному Земельним кодексом України, буде належним та достатнім заходом, спрямованим на поновлення порушеного відповідачем права.
Зважаючи на викладене, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в порядку, визначеному відповідно до ст.ст.11, 162 КАС України, та задовольнити адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області щодо не вирішення клопотання ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області від 22.12.2014 року у встановленому чинним законодавством України порядку та зобов'язання Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області розглянути клопотання ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області від 22.12.2014 року в порядку, визначеному Земельним кодексом України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Відповідно до квитанції від 24.02.2015 р. ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три) грн.08 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області про визнати протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про необхідність присудження здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме, судового збору у розмірі 48,72 грн. (сорок вісім) грн. 72 коп., сплаченого позивачем відповідно до наведеної вище квитанції.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області про визнати протиправними дій відповідача щодо незадоволення його клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області; зобов'язання відповідача розглянути подане позивачем клопотання про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області та надати мотивовану відповідь, визначену законом, на його клопотання у встановлений законом строк - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області щодо не вирішення клопотання ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області від 22.12.2014 року у встановленому чинним законодавством України порядку.
Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області розглянути клопотання ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га в адміністративних межах Військової сільської ради, поблизу с. Військове, Солонянського району Дніпропетровської області від 22.12.2014 року в порядку, визначеному Земельним кодексом України.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 суму судових витрат з Державного бюджету України пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме, судовий збір у розмірі 48,72 грн. (сорок вісім) грн. 72 коп.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2015 року.

Суддя Є.О. Жукова