Справа № 826/13197/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2015 м. Київ К/800/36851/14

Вищий адміністративний суд України в складі суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДОКА Україна Т.О.В.» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ДОКА Україна Т.О.В.» (далі - позивач) звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/00189, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/00208, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/00209;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/600146/2, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/600155/2, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/600156/2;

- стягнути суми надміру сплачених платежів в загальному розмірі 104365,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, було безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості товарів ніж заявлений позивачем.

На думку позивача, прийняті рішення про коригування вартості товару та картки відмови в митному оформлені є такими, що винесені незаконно та підлягають скасуванню.

Крім того, позивач вважає безпідставними нарахування та стягнення з нього надміру сплачених платежів, а тому просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України суму надміру сплачених платежів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними картки відмови Київської регіональної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/00189, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/00208, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/00209.

Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/600146/2, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/600155/2, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/600156/2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Строни в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про день, час та місце судового засідання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі. у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час та місце судовго засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач згідно вантажно-митних декларацій від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/047272, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/047528 та від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/047581 подав відповідачу до митного оформлення товар.

Позивач на підтвердження митної вартості товару надав митному органу необхідні для митного оформлення документи.

14 лютого 2013 року та 18 лютого 2013 року відповідачем витребувано у позивача наступні документи:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- транспортні (перевізні) документи; копія митної декларації країни відправлення; виписки з бухгалтерської документації;

- прайс-лист виробника товару;

- висновок щодо якісних та вартісних характеристик товарів, підготовані спеціалізованими експертними організаціями;

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Позивач ознайомився з вимогами відповідача, про що свідчить відмітка позивача на аркуші, де зазначений перелік документів, які повинен надати декларант, а також запис останнього, що додаткові документи надати не має можливості, процедуру консультацій проведено.

Відповідачем за результатами перевірки митних декларацій та документів, що підтверджують визначену митну вартість, були прийняті картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/00189, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/00208, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/00209 та винесені рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 14 лютого 2013 року №100250000/2013/600146/2, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/600155/2, від 18 лютого 2013 року №100250000/2013/600156/2, якими скориговано митну вартість товару за резервним методом.

Згідно із пп. 41.1.2 п. 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, митні органи є контролюючими органами стосовно акцизного збору та податку на додану вартість (з урахуванням випадків, коли законом обов'язок з їх стягнення або контролю покладається на податкові органи), ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України.

Відповідно до статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Стаття 257 цього Кодексу зазначає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

Відповідно до статей 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Стаття 53 МК України передбачає вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи перелік яких встановлено цією статтею (частина третя статті 53 МК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно із частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Оскаржувані рішення відповідача ґрунтуються на наступних обставинах:

- згідно пункту 4.1 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 27 серпня 2012 року №1 перевезення вантажів здійснюється на підставі письмових заявок, які є невід'ємними частинами цього договору, однак вказані заявки митниці не надані;

- в довідках про транспортні витрати від 13 лютого 2013 року №13-02/13, від 22 лютого 2013 року №22-02/13, відсутнє прізвище та посада особи, що підписала даний документ;

- декларація країни відправлення від 12 лютого 2013 року №13AT230000EVGJPDK0 не містить відміток митних органів та не є належною копією, оскільки роздрукована з електронної копії;

- в декларації країни відправлення від 15 лютого 2013 року №13AT230000EVGKP480 відсутні відомості щодо умов поставки;

- експертні висновки від 26 квітня 2013 року №1896 та від 25 квітня 2013 року №1853 не містять аналізу цін на подібні (аналогічні) товари;

- не наданий розрахунок цін (калькуляцій);

- не надано довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Перелік документів, які вимагав митний орган для підтвердження митної вартості товару містив документи, які були надані позивачем разом з вантажно-митними деклараціями, зокрема, зовнішньоекономічний договір, транспортні (перевізні) документи, копія митної декларації країни відправлення, калькуляції транспортних витрат тощо. Так, з карток відмови в прийнятті митної декларації вбачається перелік документів, який надавався декларантом на підтвердження митної вартості товару разом із вантажно-митною декларацією.

Позивач листами від 29 квітня 2013 року №292, №293, №290 направив відповідачу пояснення та додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості та правильності застосування методу її визначення.

Відсутність виписок з бухгалтерської документації позивач обумовив тим, що за умовами зовнішньоекономічного контракту від 18 січня 2013 року №ІМ-1/2013 90-денний строк оплати, ще не закінчився. Позивач також зазначив, що за умовами поставки, витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що посилання відповідача на те, що експертний висновок не містить необхідної інформації щодо аналізу ціни на ідентичні та подібні товари та те, що декларація країни відправлення роздрукована з електронної копії і не являється належною копією, не спростовують правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору, не ставить під сумнів достовірність і точність відомостей про вартість товару, які містяться в передбачених законом і доданих до декларації для митного оформлення товару основних документах.

Вимоги до оформлення довідок про транспортні витрати чинним законодавством України не встановлені, а тому суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про те, що вимоги митного органу щодо певних реквізитів довідки про транспортні витрати є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України вважає, що Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, не надано належних доказів щодо обґрунтованості визначення в оскаржуваних рішеннях митної вартості товару за резервним методом, а тому картки відмови в прийнятті зазначених митних декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними, а оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів, здійснюється відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1097/14364 ГУДК України у м. Києві на підставі платіжних доручень митних органів забезпечує перерахування коштів.

Позовна вимога про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 104365,41 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів про звернення до митного органу із відповідною заявою щодо повернення надміру сплачених мита та податку на додану вартість за законодавчо визначеною процедурою, та про те, що Київською міжрегіональною митницею відмовлено у задоволенні такої заяви.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення адміністративного позову є обґрунтованим та не спростовується доводами касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :