Справа № 816/5125/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/5125/14

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

суддів - Петрової Л.М. , Гіглави О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника відповідача - Горобця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про визнання незаконною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2014 року ОСОБА_2 /надалі - позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України /надалі - відповідач/ про визнання незаконною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, що полягає у несвоєчасному прийнятті наказу № 2460о/с від 24.11.2014 р., та стягнення на користь позивача 25085 грн. 94 коп. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при звільненні позивача на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 27.11.2013 № 1218 о/с у порушення пункту 56 Положення "Про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991, не було вирішено питання щодо виплати йому грошової компенсації за невикористану відпустку, хоча щорічна відпустка за 2013 рік позивачу не надавалась. Вказує, що після неодноразових звернень позивача до Міністерства внутрішніх справ України 24.11.2014 видано наказ № 2460 о/с, яким внесено зміни до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2013 № 1218 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2 (С-432922) та доповнено пункт такими словами та цифрами: "відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ виплатити компенсацію за 45 діб невикористаної чергової відпустки за 2013 рік". Зазначає, що внаслідок винних дій відповідача йому завдана моральна шкода, що полягає у погіршенні стану здоров'я, перебування у стані депресії, відсутності можливості належно харчуватись, лікуватись, проходити реабілітацію.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2015 до участі у справі в якості другого відповідача залучено Державну казначейську службу України.

Позивач у судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, хоча у матеріалах справи наявні докази, що він належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розгляду справи за відсутності позивача та представника відповідача Державної казначейської служби України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2013 № 1218 о/с "По особовому складу" підполковника міліції ОСОБА_2 (С-432922), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділення оперативного супроводження відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Служби внутрішньої безпеки Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 30.12.2013 /а.с. 96/.

Позивачу не було надано чергову відпустку за 2013 рік та при звільнені не виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2013 рік.

Позивач неодноразово звертався до Міністерства внутрішніх справ України із заявами, зокрема, про вирішення питання щодо отримання грошового забезпечення за перебування у відпустці за 2013 рік від 20.05.2014, 31.07.2014, 15.08.2014, 29.08.2014, 03.09.2014 та із заявою від 30.10.2014, у якій, серед іншого, просив надати компенсацію за невикористану відпустку в рік звільнення за 2013 рік /а.с. 25-27, 100-106/.

24.11.2014 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 2460 о/с "По особовому складу", яким внесено зміни до наказу МВС від 27.12.2013 № 1218 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2 (С-432922), доповнивши пункт такими словами та цифрами: "відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ виплатити компенсацію за 45 діб невикористаної чергової відпустки за 2013 рік" /а.с. 97/.

Позивач не погодився з бездіяльністю Міністерства внутрішніх справ України, що полягає у несвоєчасному прийнятті наказу № 2460 о/с від 24.11.2014, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про міліцію" правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки встановлені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 /надалі - Положення/.

Пунктом 56 цього Положення визначено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

За приписами пункту 2 Положення спеціальне звання підполковник міліції відноситься до старшого начальницького складу.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499.

Відповідно до пункту 4.1. цієї Інструкції при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції.

Матеріалами справи підтверджено, що 15.10.2013 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з рапортом, у якому, серед іншого, на підставі пункту 56 Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ просив надати невикористану чергову відпустку за 2013 рік з 11.11.2013 /а.с. 8-12/.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2013 № 1218 о/с "По особовому складу" підполковника міліції ОСОБА_2 (С-432922), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділення оперативного супроводження відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Служби внутрішньої безпеки Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 30.12.2013 /а.с. 96/.

Разом з тим, позивачу не було надано чергову відпустку за 2013 рік та при звільнені не виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2013 рік, що є порушенням пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Міністерства внутрішніх справ України із заявами, зокрема, щодо вирішення питання щодо отримання грошового забезпечення за перебування у відпустці за 2013 рік від 20.05.2014, 31.07.2014, 15.08.2014, 29.08.2014, 03.09.2014 та із заявою від 30.10.2014, у якій просив надати компенсацію за невикористану відпустку в рік звільнення -2013 рік /а.с. 25-27, 100-106/.

При цьому, лише 24.11.2014, тобто майже через 11 місяців після звільнення позивача з органів внутрішніх справ та після його численних звернень до Міністерства внутрішніх справ України, останнім було видано наказ № 2460 о/с "По особовому складу", яким внесено зміни до наказу МВС від 27.12.2013 № 1218 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2 (С-432922), доповнивши пункт такими словами та цифрами: "відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ виплатити компенсацію за 45 діб невикористаної чергової відпустки за 2013 рік" /а.с. 97/.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем Міністерством внутрішніх справ України допущено протиправну бездіяльність, що виразилася у несвоєчасному прийнятті наказу № 2460 о/с від 24 листопада 2014 року.

Таким чином, позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, що полягає у несвоєчасному прийнятті наказу № 2460 о/с від 24 листопада 2014 року, - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача 25085 грн. 94 коп. відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надав суду належних обґрунтувань та доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Посилання позивача лише на сам факт протиправної бездіяльності відповідача не може бути визнано судом достатньою підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки ним не доведено характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характер та розмір немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення на користь позивача 25085 грн. 94 коп. відшкодування моральної шкоди, - необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про визнання незаконною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, що полягає у несвоєчасному прийнятті наказу № 2460 о/с від 24 листопада 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2015 року.

Головуючий суддя С.С. Сич
суддя суддя Л.М. Петрова О.В. Гіглава