Справа № 808/7406/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року о 10 год. 10 хв.Справа № 808/7406/14 ДО/808/736/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шари І.В.

суддів - Горобцової Я.В., Дуляницької С.М.

за участю секретаря судового засідання - Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Коваленко І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, с. Кіровськ Краснолиманського району

Донецької області

до Міністерства внутрішніх справ України, м. Київ,

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України №879 від 11.08.2014 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України №1667 о/с від 26.08.2014 р., в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані накази в частині, яка стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, є безпідставними та протиправними. Мотиви, через які зазначені накази прийняті, є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, йому не відомо про призначення та проведення службового розслідування, з наказами про призначення службового розслідування він не ознайомлений, пояснень в ході службового розслідування не надавав, з висновками не ознайомлений. Зазначив, що звільнений з роботи без наявності законних на те підстав, у зв'язку з чим вважає оскаржувані накази неправомірними, а отже такими, що підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що оскаржувані накази видані з дотриманням вимог чинного законодавства України та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Звільнення особи рядового і начальницького складу за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу є окремою підставою для звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Відтак, статті 12-18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, які регулюють порядок накладення та виконання дисциплінарних стягнень, при звільненні особи за п.66 (дискредитацією) Положення не застосовуються. Підставою для видання наказу № 1667 о/с від 26.08.2014 є наказ від 11.08.2014 № 879, в якому були встановлені факти безвідповідального ставлення працівників Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області (в тому числі і позивача) до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Вчинення таких дій суперечить інтересам служби, що в свою чергу призвело до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку та сприяло переходу значної частини населення і правоохоронців на бік незаконно створених воєнізованих формувань ДНР.

Зазначає, що в ході службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 у порушення своїх функціональних обов'язків, передбачених заходів спрямованих на запобігання та припинення злочинів скоєних озброєними представниками ДНР не проводив, безпосередньо налагодив співпрацю з представниками ДНР щодо здійснення заходів по охороні громадського порядку та обміну інформацією, безпосередньо визначав маршрути спільних патрулів (висновок службового розслідування від 11.08.2014 р.). Своїми діями позивач самоусунувся від виконання своїх професійних обов'язків щодо захисту державних інтересів та інтересів громадян України, чим порушив вимоги Закону України «Про міліцію» та Присягу співробітника органів внутрішніх справи України. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що майор міліції ОСОБА_1 з 05.08.2013 перебував на посаді заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 11.08.2014 за №807 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 11.08.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області (далі-висновок) (а.с. 119-153).

З вказаного висновку судом встановлено, що під час проведення службового розслідування виявлено, що Заступник начальника відділу - начальник МГБ Краснолиманського МВ майор міліції ОСОБА_1 у порушення своїх функціональних обов'язків, передбачених заходів спрямованих на запобігання та припинення злочинів скоєних озброєними представниками ДНР не проводив, безпосередньо налагодив співпрацю з представниками ДНР щодо здійснення заходів по охороні громадського порядку та обміну інформацією, безпосередньо визначав маршрути спільних патрулів (а.с. 127).

Згідно зазначеного висновку, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, було закінчено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 51 Висновку, а.с.150).

11 серпня 2014 року МВС України прийнято наказ від №879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» (а.с. 98-118). Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу МВС України від 26.08.2014 №1667 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с. 12).

Вважаючи протиправним наказ Міністерства внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та наказ Міністерства внутрішніх справ України №1667 о/с від 26.08.2014, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів МВС України в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі МВС України від 11.08.2014 №879, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване скоєнням вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України «Про міліцію», у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 11.08.2014, затверджений Міністром внутрішніх справ України 11.08.2014.

Зазначеним Висновком службового розслідування встановлено наступне (стор. 9 Висновку службового розслідування, а.с.127): Заступник начальника відділу - начальник МГБ Краснолиманського МВ майор міліції ОСОБА_1 у порушення своїх функціональних обов'язків, передбачених заходів спрямованих на запобігання та припинення злочинів скоєних озброєними представниками ДНР не проводив, безпосередньо налагодив співпрацю з представниками ДНР щодо здійснення заходів по охороні громадського порядку та обміну інформацією, безпосередньо визначав маршрути спільних патрулів.

Суд зазначає, що комісію з проведення службового розслідування було створено відповідачем 1 згідно з наказом від 11.08.2014 №807. Цим же числом був складений Висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ відповідача 1 №879.

Суд критично ставиться до можливості проведення службового розслідування та складання Висновку службового розслідування за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування причин застосування до позивача дисциплінарного стягнення, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом було досліджено зазначені Висновки.

З приводу Висновків службової перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення з викладених у Висновку службового розслідування.

Крім того, судом вживалися заходи щодо витребування доказів по справі, а саме матеріали службової перевірки щодо співробітників Краснолиманського МВ, зокрема стосовно ОСОБА_1 Так, ухвалами суду від 12.11.2014 р., 04.02.2015 р., 03.03.2015 р. витребовувались від МВС України, Генеральної прокуратури України та прокуратури Донецької області матеріали службової перевірки, проте, на момент вирішення адміністративної справи по суті матеріали службової перевірки суду надано не було.

Відтак, на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем вказано, що позивач у порушення своїх функціональних обов'язків, передбачених заходів спрямованих на запобігання та припинення злочинів скоєних озброєними представниками ДНР не проводив, безпосередньо налагодив співпрацю з представниками ДНР щодо здійснення заходів по охороні громадського порядку та обміну інформацією, безпосередньо визначав маршрути спільних патрулів.

Разом з тим, позивач в судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив, що в період з 12.04.2014 по 05.06.2014 не надавав підлеглим наказів на патрулювання підвідомчої території, а також зазначив, що жодні незаконні збройні формування до участі у патрулюванні міста та охоронні громадського порядку, поряд з працівниками міліції, не залучались.

Відповідачем в порушення приписів ч.2 ст.71 КАС України не надано належних доказів того, що позивач активно співпрацював з представниками ДНР та здійснював з ними спільні патрулюванні міста.

Також, судом не береться до уваги наданий до матеріалів справи Висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Краснолиманського МВ ГУМВС в Донецькій області, виявленими у ході відпрацювання зазначеного підрозділу від 22.10.2014 р. (а.с. 65-74), оскільки такий висновок було складено вже після прийняття 11.08.2014 та 26.08.2014 оскаржуваних наказів, а отже такий висновок не міг бути врахований відповідачем при прийняті оскаржуваних наказів.

Щодо посилань у висновку службового розслідування на те, що поряд з іншими керівниками Краснолиманського МВ, ОСОБА_1 винуватий у втраті табельної вогнепальної зброї міськвідділу, яка потрапила до представників незаконних збройних формувань ДНР, суд зазначає, що з аналізу посадової інструкції Заступника начальника відділу - начальник міліції громадської безпеки Краснолиманського МВ, встановлено, що до посадових обов'язків ОСОБА_1 не належало забезпечення належних умов зберігання табельної вогнепальної зброї Краснолиманського МВ (а.с. 87-90).

Крім того, у висновку службового розслідування зазначено, що у ході перевірки Краснолиманського МВ (з обслуговування міста Красний Лиман та Краснолиманського району) ГУМВС України в Донецькій області установлено, що 12.04.2014 адміністративна будівля міськвідділу озброєними представниками самопроголошеної ДНР захоплювалася на декілька годин, останні того ж дня увірвалися в приміщення міськвідділу та, залишивши його, перебували в приміщенні готелю «Зоря» та міського виконавчого комітету в період часу до 05.06.2014 (стор. 9 висновку, а.с.127).

Разом з тим, доказів щодо співпраці позивача 12.04.2014 або в інші дні з ополченцями ДНР, надання їм допомоги, сприяння в отриманні представниками ДНР вогнепальної зброї міськвідділу, виділення особового складу для надання допомоги представникам ДНР у патрулюванні території, відповідач до матеріалів справи не надав.

За відсутності доказів співпраці позивача з ополченцями ДНР, надання їм допомоги, в т.ч. в одержанні вогнепальної зброї, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, матеріалами справи не підтверджено викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами. За наведених обставин, оскаржувані накази МВС України в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене та те, що позивач не просив суд прийняти рішення про поновлення його попередній посаді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а також визнання протиправними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014 та №1667о/с від 26.08.2014.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Авртемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1667о/с від 26.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас на підставі п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, майора міліції ОСОБА_1 (М-117799), заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Шара

Судді Я.В. Горобцова

С.М. Дуляницька