Справа № 804/9104/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/9104/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 року

справа № 804/9104/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ДФІ в Дніпропетровській області звернулася з вищевказаним позовом до суду в якому просила визнати протиправним рішення ФСС з ТВП № 130 від 03.06.2014 року в частині повернення до ФСС з ТВП: неправомірних витрат – на суму 4 730, 40 грн.; штрафу – на суму 2 365, 20 грн.; скасувати рішення ФСС з ТВП № 130 від 03.06.2014 року в частині повернення до ФСС з ТВП: неправомірних витрат – на суму 4 730, 40 грн.; штрафу – на суму 2 365, 20 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що виплата матеріальної допомоги до щорічної відпустки на оздоровлення державних службовців повинна бути включена у повному обсязі, а не пропорційно відпрацьованому часу, оскільки її отримання носить постійний характер і вона відповідає ознакам виплати, яка має систематичний характер. Вказує на те, що в розрахунковий період не повинні братись коригування заробітної плати здійснені після закриття розрахункових періодів, також не повинні двічі зменшуватись суми нарахувань. Таким чином коригування даних в закритих періодах, на підставі надходження первинних документів у поточному періоді є прямим порушенням вимог діючого законодавства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДФІ в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд прийшов до хибного висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення має разовий характер, також вказує на безпідставність доведення факту порушення порядку ведення обліку робочого часу позивачем.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники ДФІ в Дніпропетровській області підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі,представники відповідача просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи доведено, що ДФІ в Дніпропетровській області проведена планова перевірка правомірності заявлення та використання коштів ФСС з ТВП у період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року страхувальником Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області.

За результатами перевірки складено акт № 160 від 15.05.2014 року, яким встановлено:

1. За перевіряємий період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року обревізовано страхових коштів на загальну суму 1 307 330, 53 грн.

2. Перевіркою використання коштів Фонду за період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року встановлено неправомірне використання коштів Фонду на виплату матеріального забезпечення на загальну суму 6167, 55 грн. (із них в 2012-2013 роках – 5702, 77 грн., в I кварталі 2014 року – 464, 78 грн.).

3. Перевіркою використання коштів Фонду за період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року при наданні соціальних послуг встановлено несвоєчасне повернення коштів Фонду (часткова вартість за путівки) на загальну суму 2503, 20 грн., що відповідно до чинного законодавства передбачає собою штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих страхових коштів, що становить 250, 32 грн. та пеню в розмірі 0,1 відсотка несвоєчасно повернутих страхових коштів, розраховану за кожний день прострочення платежу, що становить 15, 02 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ (далі – Закон № 2240) відповідачем було прийнято рішення № 130 від 03.06.2014 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності на загальну суму 9516, 67 грн., в тому числі: неправомірні витрати – 6167, 55 грн. та штраф за порушення порядку використання коштів Фонду (50%) – 3083, 78 грн., пеня – 15, 02 грн., штраф у розмірі 10 відсотків за несвоєчасне повернуті страхові кошти (2503, 20 грн.) – 250, 32 грн.

Листом від 03.06.2014 року № 07-07-3607 рішення № 130 від 03.06.2014 року було направлено на адресу позивача.

Позивач не погоджується з рішенням в частині повернення до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності: неправомірних витрат – на суму 4 730, 40 грн.; штрафу – на суму 2 365, 20 грн.

Частиною 1 статті 30 Закону № 2240 передбачено, що страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів відповідно до частини першої статті 21 та статті 22 цього Закону на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 53 Закону № 2240, порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України постановою від 26.09.2001 року № 1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (далі – Порядок № 1266).

Відповідно до п. 7 Порядку № 1266, середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці» (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 9 Порядку № 1266 передбачено, що до середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) включається заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) у межах максимальної величини (граничної суми) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) та оподатковуваного доходу (прибутку), з яких сплачуються страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У разі коли застрахована особа частину місяця в розрахунковому періоді не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), для обчислення середньої заробітної плати заохочувальні та компенсаційні виплати, що мають разовий характер, та виплати, що не передбачені актами законодавства або що провадяться понад встановлені зазначеними актами норми, в такому місяці враховуються пропорційно відпрацьованому часу.

Стаття 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі – Закон № 108/95-ВР) визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 2 Закону № 108/95-ВР визначає структуру заробітної плати. Основна заробітна плата визначена як винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п. п. 3 п.2 Постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури) судів та інших органів», керівникам органів надано право за наявності коштів надавати працівникам допомогу на оздоровлення при надані щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату працівника.

Нормативним документом, який розроблено відповідно до Закону України «Про оплату праці», що визначає складові фонду оплати, є Інструкція зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики № 5 від 13.01.2004 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за N 114/8713 (далі – Інструкція № 5).

Згідно з п. 2. 3 Інструкції № 5, інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пунктом 3.31 вказаної Інструкції передбачено, що не належить до фонду оплати праці матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання.

Відповідно п. 2.3.3 Інструкції матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31), входить до складу фонду оплати праці.

З урахуванням зазначених правових норм суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що матеріальна допомога на оздоровлення при наданні відпустки, яка виплачується один раз на рік, відноситься до заохочувальної виплати та має разовий характер, і доводи апеляційної скарги, що зазначені виплати носять систематичний характер зазначених висновків не спростовують.

Пунктом 4.3.3 «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 р. № 21-5 (яка була чинна в момент перевіряємих правовідносин) передбачено, якщо нарахування заробітної плати здійснюється за попередній період, зокрема у зв'язку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, вони включаються до заробітної плати того місяця, у якому були здійснені нарахування.

Згідно з п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996, господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Підпунктом 1.6.2 п.1.6 Інструкції № 5, визначено якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, зокрема у зв'язку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця, у якому були здійснені нарахування.

Таким чином, законодавством визначено період відображення фонду оплати праці у первинному документі бухгалтерського обліку, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1266, середньоденна заробітна плата для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески:

на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді - за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (у частині призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності), і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в частині призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності (крім розрахунку страхових виплат добровільно застрахованим особам) та для оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця;

на кількість календарних днів за розрахунковий період (без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком для розрахунку допомоги по вагітності та пологах за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням) - за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності), для осіб, робочий час яких у зв'язку з особливостями умов праці не піддається точному обліку, для осіб, які робочий час розподіляють на свій розсуд (робота вдома, страховий агент тощо), та для добровільно застрахованих осіб та осіб, які сплачують єдиний податок за усіма видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 142 Кодексу законів про працю України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку та затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу.

Наказом Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року № 489 затверджено та введено в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, в тому числі і форма П-5 «Табель обліку використання робочого часу», який є документом, необхідним для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролю над дотриманням установленого режиму роботи, і є однією з головних підстав для отримання інформації про відпрацьований час при нарахуванні заробітної плати, складання статистичної і податкової звітності.

Перевіркою встановлено, що працівникам установи, які перебувати частину місяця на лікарняному, без уточнення факту невиходу на роботу, безпідставно проводяться нараховування заробітної плати за невідпрацьовані дні. Ці факти підтверджуюься табелем обліку робочого часу та листками непрацездатності працівників. Таким чином, фактично застрахована особа не працювала повний місяць, але їй була нарахована заробітна плата за невідпрацьований час, що свідчить про порушення порядку ведення обліку робочого часу.

Крім того, під час розрахунку середньої заробітної плати для нарахування матеріального забезпечення, береться розрахунковий період - останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок, період, за який дані табелів обліку робочого часу працівників пройшли всі уточнення та коригування.

За умовами абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1266 місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв’язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку та медичним висновком), виключаються з розрахункового періоду.

Вищевикладене підтверджу встановлене відповідачем порушення по чотирьох листках непрацездатності на суму 699, 33 грн. при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування матеріального забезпечення без виключення місяців розрахункового періоду (з першого по перше число), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність), про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Враховуючи, що доводами апеляційної скарги не доведено протиправності рішення № 130 від 03.06.2014 року в частині повернення до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності: неправомірних витрат – на суму 4 730, 40 грн.; штрафу – на суму 2 365, 20 грн. відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року – залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 03 квітня 2015 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова