Справа № 817/4223/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4223/14

25 березня 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: представник Кузьмич Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2014 року за № , № та рішення № від 17.12.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позову зазначає, що висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки та покладені в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень, не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що контролюючим органом не прийнято до складу витрат витрати на відрядження фізичних осіб в сумі 23972,30 грн., які, на думку податкового органу, не перебували у трудових відносинах з позивачем, а виконували роботи на основі договорів цивільно-правового характеру, хоча позивачем до перевірки були надані договори з водіями, зміст яких підтверджує факт укладення саме трудових договорів, а не договорів цивільно-правового характеру. Також до складу витрат підприємця за 2013 рік не прийнято витрати на придбання страховок на суму 34194,98 грн., що суперечить нормі пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України, якою передбачено, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати подвійного призначення такі як будь-які витрати зі страхування. Дані витрати безпосередньо пов'язані із здійснення підприємницької діяльності з перевезення вантажів за межами України. Крім того, перевіркою зменшено витрати на суму 83670,20 грн. по виду діяльності інша допоміжна діяльність у галузі транспорту (експедиторські послуги). При цьому, норма п. 138.2. та 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України не містять вимог щодо пропорційного визначення суми витрат, а посилання на порушення даних вимог є необґрунтованим та безпідставним, а зміст порушень в акті перевірки викладено не чітко, не вказані первинні документи, які їх підтверджують. Також, перевіркою зменшено витрати за 2013 рік на придбання експедиційних послуг, отриманих від ТОВ "ЮВІМЕТ" на суму 24833,34 грн. В порушення вимог п. 138.2 та п. 138. Податкового кодексу України податковим органом виключено зі складу витрат отримані послуги експедитора ТОВ "ЮВІМЕТ" на суму 24833,34 грн. Під час перевірки були надані акти виконаних робіт, які підтверджують достовірність надання таких послуг. Зміст даних документів підтверджує використання цих послуг у підприємницькій діяльності. Так, в актах здачі-прийняття робіт чітко вказано за яким маршрутом та яким автотранспортом було надано послуги, а відомості, які вказані в СМR та в актах здачі-прийняття послуг підтверджено організацію даного перевезення та отримання доходу. Отже, висновок про відсутність зв'язку вказаних вище витрат з підприємницькою діяльністю не підтверджується наданими до перевірки первинними документами. При формуванні податкового кредиту по взаємовідносинах з даним контрагентом, було дотримано всі вимоги податкового законодавства. Оскільки збільшення оподаткованого доходу за 2013 рік є таким, що не відповідає вимогам податкового законодавства на підставі аргументів, які наведені вище, то донарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із вказаного доходу також є безпідставним.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнавав з підстав, наведених у письмових запереченнях. Представник відповідача в надав усні пояснення, за змістом яких проведеною плановою виїзною документальною перевіркою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 встановлено завищення суми витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу за період діяльності за 01.01.2013р. по 31.12.2013р. на суму 166670,82грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки за період діяльності за 01.01.2013р. по 31.12.2013р., встановлено розбіжності на суму 166670,82грн. Вказана розбіжність витрат, відображених у деклараціях про доходи позивача, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки виникли внаслідок того, що підприємцем, що до складу валових витрат включені: витрати на відрядження фізичних осіб в сумі 23972,30грн., які не перебували у трудових відносинах з платником податку, а виконували роботи на основі договорів цивільно-правового характеру; витрати на придбання страховок на автомобілі у сумі 34194,98 грн, оскільки дані витрати не є операційними витратами та не включаються до складу витрат згідно з розділом ІІІ п.177.4 ст.174 Податкового кодексу України; витрати в сумі 83670,20 грн. не пов'язані з отриманням доходу від допоміжної діяльності у галузі транспорту (експедиторські послуги), такі витрати є витратами іншого виду господарської діяльності і вони не можуть перевищувати суму доходів, отриманих від вантажних перевезень, а згідно даних перевірки витрати на здійснення вантажних перевезень по Україні та за її межами значно більші за доходи, отримані від даних послуг, тобто витрати списані понаднормово, не пропорційно до отриманого доходу; витрати понесені на оплату експедиційних послуг від ТОВ «ЮВІМЕТ» в сумі 24833,34 грн., що не пов'язані з господарською діяльністю. По взаєморозрахунках із ТОВ «ЮВІМЕТ» також завищено суму податкового кредиту за період: січень - грудень 2013 року на суму ПДВ 4966,66грн.

У відповідності з вимогами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до результатів перевірки, чистий дохід ФОП ОСОБА_5 за 2013р. становить 189560,82грн., що на 166670,82грн. більше ніж задекларовано. А це є включенням в декларацію перекручених даних, що привело до заниження оподатковуваного доходу за 2013р на 166670,82грн, чим порушено ст.177 Податкового кодексу України. Таким чином, донараховано за результатами перевірки за 2013р. податок на доходи фізичних осіб в сумі 26038,98грн., що в свою чергу призвело до донарахування єдиного соціального внеску.

З наведених підстав представник відповідача спірні податкові повідомлення-рішення вважає правомірними, в задоволенні позову просив відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована як фізична особа - підприємець 18.02.2008 року, перебуває на обліку у ДПІ м.Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області; згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців види діяльності: надання в оренду вантажних автомобілів, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, вантажний автомобільний транспорт.

Зареєстрована як платник податку на додану вартість згідно свідоцтво від 16.08.2011р. №100347019 (а.с. 17).

Згідно ст. 20 розд. І ст. 75, ст. 77, ст. 82 гл. 8 розд. ІІ Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, відповідно до направлення №262/660/17-01 від 04.11.2014р., наказу про проведення планової документальної перевірки №869 від 21.10.2014р. та наказу на продовженн терміну перевірки №957 від 19.11.2014р. Державною податковою інспекцією у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт від 28.11.2014 р. №276//17-16-17-01-19., згідно висновків якого встановлено наступні порушення:

1. ст.177 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.10р. із змінами і доповненнями. У відповідності до ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, пп.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 26038,98грн. за 2013 рік.

2. перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., в порушення ст.198, п.199.1 ст. 199, Податкового кодексу України №2755/VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) встановлено завищення податкового кредиту на суму ПДВ 4966,66грн., в тому числі:

- за червень 2013 року на суму ПДВ - 533,33грн.;

- за липень 2013 року на суму ПДВ - 4433,33грн.

В результаті чого в порушення п.200.1 п.200.3 п.200.4 ст.200, п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_5 завищено бюджетне відшкодування на суму 4966,66грн., в тому числі:

- за червень 2013 року на суму ПДВ - 533,33грн.;

- за липень 2013 року на суму ПДВ - 4433,33грн.

3. п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8.07.2010р. №2464-VI, ), в результаті чого донарахована сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік в сумі 13569,61грн, за 2013 рік в сумі 57834,77грн.

На підставі акту перевірки від 28.11.2014 р. №276//17-16-17-01-19 Державною податковою інспекцією у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області було прийнято:

ППР від 17.12.2014 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 4966,66 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 2483,33 грн.

ППР від 17.12.2014 №, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 26038, 98 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 13019,49 грн.

Рішення від 17.12.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого ЄСВ в сумі 4927,19 грн.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суд зазначає наступне.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» було внесено зміни і до тих норм Податкового кодексу України, порушення яких висвітлено в акті перевірки від 28.11.2014 р. №276//17-16-17-01-19.

Суд застосовує правові норми в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Що стосується висновків податкового органу щодо завищення витрат позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачає, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вищенаведене, законодавцем не ставиться в залежність факт понесених витрат податків від виду діяльності платника, відтак висновки акту перевірки контролюючого органу в частині безпідставного завищення витрат на суму 83670,20грн. за 2013р. по виду діяльності інша допоміжна діяльність у галузі транспорту (експедиторські послуги) шляхом включення до складу витрат по даному виду діяльності витрат по вантажних перевезеннях (витрати на придбання автозапчастин, паливно-мастильних матеріалів, витрати на оплату праці водіїв) не відповідає фактичним обставинам справи.

Що стосується витрат по господарських операціях з ТОВ «ЮВІМЕТ», суд зазначає наступне.

Як встановлено, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВІМЕТ» 03.06.2013 р. №1 було укладено договір про транспортно-експедиційні послуги (а.с. 99).

Згідно умов даного договору Перевізник (Експедитор 1) зобов'язується доставити або організувати перевезення від свого імені і за рахунок Замовника довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а Замовник (Експедитор 2) зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

ТОВ «ЮВІМЕТ» було виписано позивачу наступні податкові накладні: №234 від 12.06.2013р. на суму 1200,00грн., в т.ч. ПДВ - 200,00грн.; №233 від 25.06.2013р. на суму 2000,00грн., в т.ч. ПДВ - 333,33грн.; №24 від 01.07.2013р. на суму 6600,00грн., в т.ч. ПДВ - 1100,00грн.; №343 від 17.07.2013р. на суму 11000,00грн., в т.ч. ПДВ - 1833,33грн.; №344 від 19.07.2013р. на суму 1200,00грн., в т.ч. ПДВ - 200 грн.; №345 від 24.07.2013р. на суму 7800,00 грн., в т.ч. ПДВ - 1300,00грн.

Виконання робіт підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №397 від 12.06.2013р. на суму 1200,00грн., №396 від 25.06.2013р. на суму 2000,00 грн., №400 від 01.07.2013р. на суму 6600,00 грн., №798 від 17.07.2013р. на суму 11000,00 грн., №799 від 19.07.2013р. на суму 1200,00 грн., №800 від 24.07.2013р. на суму 7800,00 грн.,

Розрахунки за вищевказані послуги проведені у безготівковій формі, в повному обсязі.

З огляду на характер господарських операцій між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВІМЕТ» та наданих в ході судового розгляду справи документів на їх підтвердження, суд не погоджується з доводами податкового органу про те, що понесені позивачем витрати на оплату даних послуг не пов'язані з його господарською діяльністю.

Відповідно до п.п.14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.п.а) п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно, податковий кредит, сформований позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «ЮВІМЕТ», є підтвердженим належними та допустимими доказами, та спростовує висновки податкового органу про безпідставність його формування.

З огляду на вищенаведене, податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 4966,66 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 2483,33 грн. підлягає скасуванню повністю.

Щодо висновків податкового органу про неприйняття до складу валових витрат платника податків витрат на відрядження фізичних осіб в сумі 23972,30грн., які не перебували у трудових відносинах з платником податку, а виконували роботи на основі договорів цивільно-правового характеру, суд зазначає наступне.

Згідно пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати подвійного призначення витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги, на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною 2 статті 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Право працівника на оплату відрядження закріплено в ст. 121 Кодексу законів про працю України, згідно якої працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

Враховуючи вищевикладене платники податків мають право на віднесення до складу витрат, витрати на відрядження лише тих, осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, які регулюються нормами Кодексу законів про працю України.

Згідно Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 №260, Укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

Порядок та умови виконання робіт цивільно-правового характеру регулюється Цивільним кодексом України.

У відповідності до статті 203 Цивільного кодексу України:

1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

3. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

4. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

5. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Окрім того, позивачем в податкових розрахунках сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 2013 р. підтверджено виплату доходу вищевказаним водіям за ознакою доходу « 102» ( «Виплати відповідно дo умов цивільно-правового договору»).

З огляду на вищенаведене суд погоджується з висновками податкового органу щодо неправомірного віднесення позивачем до складу валових витрат підприємця витрати на відрядження фізичних осіб у сумі 23972,30 грн. які не перебувають у трудових відносинах із платником податку, а виконують роботи на основі договорів цивільно-правового характеру.

Перевіряючи висновок податкового органу щодо безпідставного включення позивачем до складу валових витрат підприємця витрати на придбання страховок на автомобілі у сумі 34194,98 грн., суд встановив наступне.

У відповідності до п.177.4. Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 138.1.1. статті 138 Податкового кодексу України 38.1.1. витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

В пп. «г» п. 138.8.5. статті 138 Податкового кодексу України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Таким чином, висновок податкового органу в частині неправомірного віднесення до складу витрат за 2013р. витрати на придбання страховок на автомобілі у сумі 34194,98 грн. є правомірним та відповідає обставинам справи.

Згідно наданого суду відповідачем розрахунку нарахованого грошового зобов'язання та штрафних санкцій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 згідно акту перевірки від 28.11.2014 №276//17-16-17-01-19 з податку на доходи фізичних осіб в розрізі порушень, внаслідок не прийняття до складу валових витрат суми витрат на відрядження фізичних осіб в сумі 23972,30грн., витрат на придбання страховок на автомобілі у сумі 34194,98 грн., позивачу правомірно податковим повідомленням-рішенням від 17.12.2014 № визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 8725,14 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 4362,58 грн.

В частині визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 17313,84 грн. основного платежу та 8656,91 грн. штрафної санкції податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 № підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»: розмір єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, внаслідок встановлених податковим органом порушень під час проведення перевірки, які повністю підтвердились в ході судового розгляду справи позивачу правомірно донараховано своєчасно не нарахованого ЄСВ в сумі 33753,65 грн. та у відповідності п.п. 11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 3044,65 грн.

В частині застосування штрафних санкцій в розмірі 1882,54 грн. рішення від 17.12.2014 № підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково та враховуючи ту обставину, що адміністративний позов містить вимогу майнового характеру, яка оплачена позивачем у розмірі 10% від ставки судового збору, суд стягує з позивача до Державного бюджету недоплачу суму судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Здійснений судом розрахунок судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, долучено до матеріалів справи (т.2, а.с.44).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 17.12.2014 року № в частині визначення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 25970,75 грн., в тому числі, за основним платежем 17313,84 грн. та 8656,91 грн. за штрафними (фінаносовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 17.12.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 1882,54 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 17.12.2014 року № .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 680,95 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.