Справа № 707/1922/14-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 707/1922/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Тептюк Є.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Смілі та Смілянському районі Черкаської області на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області про визнання дій незаконними та зобов'язання призначити та виплатити пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 11 червня 2014 року, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області Черкаської області звернулось з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушено норми матеріального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 працює на посаді судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з 05 лютого 1993 року по теперішній час.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області з 26 травня 2014 року та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

11 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області із заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області листом від 20 червня 2014 року № 6493/05 відмовило позивачу у переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з відсутністю підстав.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії державного службовця неправомірною, позивач звернулась до суду позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів..

Відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону, посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Тобто, з аналізу наведених норм слідує, що суддя, на якого поширюється дія положень ст. 1, 2 Закону № 3723-XII, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Так, статтею 23 Закону України "Про державну службу" встановлено, що граничний вік перебування на державній службі становить 65 років. У виняткових випадках після досягнення граничного віку перебування на державній службі державні службовці можуть бути залишені на державній службі лише на посадах радників або консультантів за рішенням керівника відповідного державного органу. Державним службовцям, які займають посади першої категорії, за рішенням відповідного державного органу чи посадової особи, які здійснили призначення їх на посади, може бути продовжено перебування на державній службі після досягнення ними шістдесятип'ятирічного віку за їх згодою у зв'язку з потребами служби, якщо інше не передбачено законом.

Граничний вік перебування на державній службі фактично є пенсійним віком для цієї категорії працівників.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону N 3723-XII, яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23 і 37 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що особи, які досягли пенсійного віку, мають право на отримання пенсії державних службовців (за наявності відповідних підстав) та продовження терміну перебування на державній службі.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

В силу ч. 1 ст. 109 вищевказаного Закону, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Тобто, вищевказані положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регулюють відносини, пов'язанні з відставкою судді, яка є підставою для отримання права на особливе соціальне забезпечення.

Так, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як і в цілому даний Закон, посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону «Про державну службу».

При цьому, стаття 138 Закону України «Про державну службу» передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, стаття 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не суперечить положенням статті 37 Закону України «Про державну службу» та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а лише встановлює додаткові гарантії, а тому судді мають право на отримання пенсії, у відповідності до Закону України «Про державну службу», у разі досягнення ними пенсійного віку.

Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності 01 жовтня 2011 році внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», згідно яких пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 працює на посаді судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з 05 лютого 1993 року по теперішній час.

Судом встановлено, що позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області із заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» - 11 червня 2014 року, тобто після змін, внесених до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 08 липня 2011 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що на момент звернення до суду ОСОБА_3 мала право на пенсію у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням вимог Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, а після звільнення з зазначеної посади за нею зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Дана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 02 липня 2013 року у справі № 21-186а13 та від 02 грудня 2014 року у справі № 21-456а14.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області у призначенні та виплаті позивачу пенсії державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність правових підстав для їх задоволення, а тому постанова суду підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області задовольнити.

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2014 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.