Справа № П/811/495/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2015 рокусправа № П/811/495/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника позивача: Шарко Р.М..

прокурора Карпенко О.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Кадіум - Імпорт», Кіровоградської митниці Міндоходів

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі №П/811/495/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кадіум - Імпорт» до Кіровоградської митниці Міндоходів, головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області за участю Прокурора Кіровоградської області в інтересах держави про скасування рішення та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

11 лютого 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кадіум - Імпорт» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №901000003/2013/000258/2 від 05.12.2013 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №901050000/2013/00268 від 05.12.2013 року;

- стягнути надмірно сплачені кошти, а саме - податку на додану вартість в розмірі 36 348.04 грн..

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, він задекларував їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), до декларації додав документи, що підтверджують їх вартість згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору (контракту) та прийняв протиправне рішення про коригування митної вартості.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської митниці Міндоходів №901050000/2013/00258/2 від 05.12.2013 «Про коригування митної вартості товарів», визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №901050000/2013/00268 від 05.12.2013 року, в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Кіровоградська митниця Міндоходів звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що митним органом прийнято рішення про відмову в митному оформленні товарів та скориговано їх митну вартість у відповідності до вимог чинного законодавства із дотриманням визначеної законом процедури, у зв'язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кадіум Імпорт» також звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з Державного бюджету коштів сплачених позивачем митних платежів за визначеною митним органом митною вартістю.

Апеляційна скарга, фактично обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що ним було дотримано вимоги чинного законодавства щодо звернення до позивача із заявою про повернення надміру сплачених платежів, однак грошові кошти позивачу повернуто не було, судом першої інстанції не надано оцінки зазначеним обставинам, що стало підставою для прийняття рішення із порушенням вимог норм законодавства.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 травня 2013 року між позивачем та TEXTILE SERVICE UAB, Каунас, Литва (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №03/13, відповідно до умов якого продавець взяв на себе зобов'язання передати ТОВ «Кадіум - Імпорт» необроблену тканину, готову тканину чи махрові вироби, а покупець отримує у власність та оплачує зазначений товар.

З метою оформлення товару позивач подав до Кіровоградської митниці вантажно - митну декларацію від 15.11.2013 року №901050000/2013/010293, в якій задекларував товар (тканини з поліефірних штапельних волокон змішаних головним чином синтетики чи штучними нитками, вибивні: 100% вмістом поліестру), заявивши вартість товару на загальну суму 95 036.68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату митного соромлення (курс USD: 7.993) становить 759 526.18 грн..

Декларантом разом із митної декларацією №901050000/2013/010293 подано наступні документи: карту обліку особи, яка здійснює операції з товарами - 901/2013/0000136 від 17.07.2013 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу - 50060702/2013/010881 від 14.11.2013 року; міжнародна автомобільна накладна (CMR) - 740 від 14.11.2013 року, Коносамент (Bill of Lading) - SHAODS004183 від 24.09.2013 року, банківський платіжний документ, що стосується товару - б/н від 11.10.2013 року, прейскурант (прас - лист) виробника товару - ЦІННИК 01.08.2013 р.; рахунок - фактуру (інвойс) - 110913 від 11.09.2013 року, пакувальний лист - б/н від 05.09.2013 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу товарів (крім позанченного кодом 4104), доповнення до зовнішньоекономічного контракту - 09/13-1 від 23.09.2013 року, договір про надання послуг митного брокера - 106 від 18.07.2013 року, довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать нерезиденту України і знаходиться за її межами - 11-23-22-05-30/91 від 23.10.2013; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару - 2761 від 24.09.2013 року, резервна позиція - 915 від 26.07.2001, сертифікат про походження товару форми - А - G20014A від 29.09.2013 року та інше.

Однак, Кіровоградська митниця виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі ч.5 ст.54 Митного кодексу України, витребувала додаткові документи для визначення митної вартості. Внаслідок чого, позивачем було надано додаткові документи, що стосуються поставки товару, які позивачем надано не було.

В подальшому, Запорізькою митницею було прийнято рішення про визначення митної вартості за резервним методом та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товару через митний кордон України.

На підставі зазначених вище рішень митного органу позивачем було подано нову митну декларацію, яку прийнято до митного оформлення та сплачено відповідну суму митних платежів.

Правомірність та обґрунтованість рішення Кіровоградської митниці про визначення митної вартості за резервним методом є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було вірно визначено митну вартість товару за методом №1, що підтверджено наданими декларантом до митного оформлення документами. Висновки митного органу не відповідають дійсним обставинам справи, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення та картки відмови, як таких, що порушують права та законні інтереси позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Натомість, у відповідсності до чинного законодавства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень повинен діяти лише у межах повноважень та на підставі визначених законом.

Враховуючи аналіз приведених вище норм права, підставою для винесення картки відмови та проведенню дій по коригуванню митної вартості товару можуть слугувати лише обгрунтовані сумніви митного органу в правильності визначення декларантом митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України.

Як на підставу для невизнання митної вартості товару, визначеної декларантом за методом №1 митний орган посилаться на невідповідність окремих документів, поданих до митного оформлення, у зв'язку з чим податковим органом на виконання своїх владних повноважень було визначено митну вартість за резервним методом з використанням інформації, наявної в базі митного органу щодо розмитнення аналогічного товару, ввезеного на територію України в період попередніх 90 днів.

У відповідності до приписів чинного законодавства аналогічними вважаються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з оцінюваними товарами, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Тобто, саме ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, у разі якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

Як вбачається з матеріалів справи митним органом, у якості аналогічної використано митну вартість з використанням ВМД №100270000/2013/280728 від 07.11.2013 року, з врахуванням поправок на фізичко - хімічні властивості тканини.

При цьому, під час розгляду справи з пояснень представників відповідача встановлено, що дана цінова інформація митницями сформована не на підставі заявленої вартості декларантами самостійно (ціна договору), а на підставі вже визначеної вартості митними органами під час їх розмитнення за резервним методом, що спростовує позицію про договірну вартість таких товарів.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інформація стосовно митної вартості товару, яка міститься у ВМД із скоригованою митною вартістю товарів, не може вважатись ціновою інформацію з договірних експортних правовідносин щодо аналогічних товарів.

Також, судом першої інстанції встановлено та відповідачем під час розгляду справи не спростовано, що цінова інформація, на підставі якої було здійснено коригування митної вартості ввезеного позивачем товару, фактично відсутня у митного органу та надана до суду для її дослідження бути не може.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасування рішення про коригування митної вартості товару, у зв'язку з чим, підстави для задоволення апеляційної скарги митного органу та скасування постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року в цій частині позовних вимог - відсутні.

Щодо вимог ТОВ «Кадіум - Імпорт» про стягнення з позивача сум надміру сплаченого ввізного мита суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до Державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

У відповідності до п.7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007р. №611/147, на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Позивачем до суду апеляційної інстанції не надано заяви про здійснення повернення надміру сплачених митних платежів та вмотивованої відмови митного органу у здійсненні такого повернення. З наявних в матеріалах справи документів не вбачається фактичного порушення права та законних інтересів позивача в цій частині позовних вимог.

Крім того, з урахуванням того, що згідно з положеннями Митного кодексу України, питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів, у разі визнання протиправними та скасування рішень митного органу про визначення митної вартості товару, суд не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачені платежі з такої вартості, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.(Зазначена позиція висвітлена у рішенні Верховного суду України від 17.12.2013 у справі №21-439а13.)

Тобто, вимога про стягнення суми надмірно сплачених митних платежів ввізного мита є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кадіум Імпорт» - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі №811/495/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко