Справа № 804/144/13-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 рокусправа № 804/144/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Пасічника А.М.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

представника відповідача: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2013 року

у справі № 804/144/13-а

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про визнання дій неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання неправомірними дії щодо ухвалення податкових повідомлень-рішень від 11 липня 2012 року та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 липня 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17463,75 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 510,00 грн. за штрафними санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходу платника податку у вигляді заробітної плати в розмірі 510,00 грн. за штрафними санкціями, в частині скасування суми 509,00 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 13266,54 грн., в частині скасування суми 13131,54 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо ухвалення податкового повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 32,75 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дніпродзержинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області Державної податкової служби, на підставі наказу від 28 квітня 2012 року № 263, направлень від 23 травня 2012 року № 226, № 228, відповідно до плану-графіка проведення планових перевірок суб'єктів господарювання, проведено документальну планову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24 лютого 2010 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт від 26 червня 2012 року № 1858/246/17-219/НОМЕР_5.

Перевіркою встановлено порушення, зокрема, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»; підпункту 168.1.2 пункту 168.1, підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168, пункту 176.2 статті 176, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України; пунктів 3.2, 3.3 Розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 вересня 2003 року № 451 та пунктів 3.2, 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року № 1020, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; пункту 1 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»; статті 44 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»; пункту 7.1 статті 7 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України і Державної податкової адміністрації України від 19 липня 1999 року № 162/372.

На підставі акту перевірки Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області Державної податкової служби прийняті податкові повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17460,75 грн., в тому числі 13971,00 грн. за основним платежем та 3492,75 грн. за штрафними (фінансовим) санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом із доходу платника податку у вигляді заробітної плати в розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовим) санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 13266,54 грн., в тому числі 10613,23 грн. за основним платежем та 2653,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовим) санкціями, які отримані позивачем 14 серпня 2012 року.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фактичною підставою для збільшення сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях від 11 липня 2012 року № і № , став висновок про безпідставне віднесення позивачем до валових витрат за перевіряємий період сум 69854,84 грн. по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач» (69854,84 грн.) і публічним акціонерним товариством «Євраз Баглійкокс» (900,00 грн.) та занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 70754,84 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік на загальну суму 10613,23 грн. та заниження податку на додану вартість по відносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач» в розмірі 13971,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області 23 лютого 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та знаходиться на податковому обліку . На податковому обліку в Дніпродзержинській об'єднаній державній податковій інспекції Дніпропетровської області знаходиться з 24 лютого 2010 року, а також є платником податку на додану вартість з 04 березня 2010 року. При цьому, позивач з 24 лютого 2010 року по 31 грудня 2010 року перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку, податку на доходи найманих працівників та податку на додану вартість, а з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року - на загальній системі оподаткування та була платником податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, податку на доходи найманих працівників та податку на додану вартість.

Судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач» укладено договір на виконання робіт від 20 грудня 2010 року № 45, за умовами якого контрагентом виконано роботи з реконструкції озеленення скверу по пр. Леніна в межах площі ім. Леніна до пров. Цегельного в м. Дніпродзержинську у строк до 30 грудня 2010 року. Ціна договору з ПДВ становить 83825,81 грн., в тому числі ПДВ 13970,97 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано: акти прийомки виконаних будівельних робіт за грудень 2010 року, податкові накладні, рахунки фактури, відомості ресурсів до локальних кошторисів, договірні ціни. Оплата проведена у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення.

З акту перевірки вбачається, що до витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу позивачем в 2011 році включено суму 69854,85 грн. по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач», що свідчить, на думку відповідача, про завищення валових витрат та заниження оподатковуваного доходу на суму 69854,84 грн., заниження податку на додану вартість на суму 13971,00 грн.

Крім того, також встановлено, що публічним акціонерним товариством «Євраз Баглійкокс», платіжним дорученням від 04 травня 2011 року № 7784, на розрахунковий рахунок позивача перераховані грошові кошти в розмірі 1080,00 грн. в тому числі ПДВ 180,00 грн. за троянди, однак сума валового доходу у сумі 900,00 грн. не відображена в декларації про доходи фізичної особи-підприємця, що на думку відповідача свідчить про заниження валового доходу на суму 900,00 грн., а всього на суму 70754,84 грн., що призвело до заниження податку на прибуток фізичних осіб в розмірі 10613,23 грн.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Закон України «Про податок на додану вартість» містить аналогічні приписи Податковому кодексу України.

Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, будь-які документи мають силу первинних документів в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, що за загальними правилами вони відповідають вимогам, визначеним в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», між тим, договір № 45 та акти приймання виконаних робіт складені сторонами в один день - 20 грудня 2012 року, а податкові накладні виписані товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач» - 31 грудня 2010 року, в актах виконаних робіт не вказано ким вони складені (прізвище, ім'я, по - батькові сторін відсутні ).

Крім того, встановлено, що 26 листопада 2010 року між управлінням охорони навколишнього природного середовища Дніпродзержинської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 17/601 на виконання робіт з реконструкції озеленення скверу по пр. Леніна в межах площі ім. Леніна до пров. Цегельного у м. Дніпродзержинську, тобто того ж самого об'єкту, що і по договору № 45 від 20 грудня 2010 року, укладеного позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач». При цьому, з пояснень позивача вбачається, що в даному випадку товариство фактично виступало субпідрядником у цих відносинах і дійсно виконало всі роботи по озелененню та реконструкції земельної ділянки.

Між тим, суд звертає увагу, що відповідно до умов договору від 26 листопада 2010 року № 17/601, складені акти виконаних робіт за грудень 2010 року, також, від однієї дати - 22 грудня 2010 року.

Щодо взаємовідносин з публічним акціонерним товариством «Євраз Баглійкокс», то позивачем не надано обґрунтованих пояснень та будь-яких об'єктивних доказів, що свідчили б про правомірність формування ним складу валового доходу в сумі 900,00 грн. в 2011 році по даному контрагенту.

Згідно положень підпунктів 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна. Податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) (підпункт 7.2.3 пункт 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

При цьому, підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) не підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкова накладна має юридичну силу документу, що підтверджує дані податкового обліку та дає право на формування податкового кредиту, якщо вона складена в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не відбулось, складені документи, в тому числі і податкова накладна, не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з Розділом III «Податок на прибуток підприємств» цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Тобто, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Перевіряючи фактичне здійснення господарських операцій фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач», правомірність відображення сум валових доходів по взаємовідносинам з публічним акціонерним товариством «Євраз Баглійкокс» суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено фактичне здійснення господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Торгсервіспостач» у такий короткий термін та при наявності такого об'єму робіт, відсутність у контрагента фізичних і технічних можливостей виконати зобов'язання по договору від 20 грудня 2012 року № 45, а наявність у позивача податкових накладних і актів виконаних робіт у спірних правовідносинах не створює права на формування валових витрат та податкового кредиту, оскільки, об'єкт оподаткування доходів, отриманих позивачем від провадження господарської діяльності та об'єкт оподаткування з податку на додану вартість за вказаним правочином відсутній.

Таким чином, здійснення відповідачем донарахування податкових зобов'язань, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях від 11 липня 2012 року № та № є правомірним.

Що стосується застосування в податковому повідомленні-рішенні № штрафних санкцій в розмірі 2653,31 грн., куди увійшла в сума 33,75 грн. по відносинам з публічним акціонерним товариством «Євраз Баглійкокс», слід зазначити наступне.

Відповідно до Розділу XX «Перехідні положення» підрозділу 10 «Інші перехідні положення» пункту 6 Податкового кодексу України, не застосовуються штрафні санкції до платників податків, що перейшли на загальну систему оподаткування, за порушення податкового законодавства за наслідками діяльності у другому - четвертому календарних кварталах 2011 року.

Разом з тим, податковим органом при визначенні суми штрафних санкцій по відносинам позивача з публічним акціонерним товариством «Євраз Баглійкокс», що мали місце у травні 2011 року, застосовані штрафні санкції у розмірі 25%, що не узгоджується з нормами Податкового кодексу України, діючих на той час відносно позивача, як особи, що перейшла із спрощеної на загальну систему оподаткування.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив, що нарахування штрафних санкцій в розмірі 32,75 грн. є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № підлягає частковому скасуванню в сумі 32,75 грн.

З акту перевірки вбачається, що протягом 2010 - 2011 років фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовувала працю найманих осіб, трудові угоди з якими оформлені належним чином, між тим, у податкових розрахунках за формою 1-ДФ не відображені відомості щодо нарахованих (виплачених) доходів по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у червні 2010 року в сумі 417,15 грн.; фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у грудні 2010 року в сумі 2863,74 грн.; фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 у лютому 2011 року в сумі 1398,00 грн.; фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 у травні, червні, липні 2011 року за надані послуги в сумі 2720,00 грн., що, на думку податкового органу, є порушенням підпункту 168.1.2 пункту 168.1, підпункту 168.4.5 пункту 168.4 статті 168, пункту 176.2 статті 176, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 3.3 Розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 вересня 2003 року № 451 та пунктів 3.2, 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року № 1020, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; пункту 1 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», за які статтею 119 Податкового кодексу України передбачена відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з підпунктом 168.4.5 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету, зокрема, у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Частиною 2 статті 119 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення (пункт 7). Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу) (в редакції Закону № 3609-VI від 07 липня 2011 року).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки у податкових розрахунках відомості щодо нарахованих (виплачених) доходів по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 позивачем не відображені, то, з урахуванням пункту 10 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, відповідачем правомірно застосовані штрафні санкції в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, Державної податкової адміністрації України від 19 липня 1999 року № 162/379 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), платниками збору є суб'єкти господарювання незалежно від форм власності, юридичні особи, що не здійснюють господарської (підприємницької) діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи і організації, постійні представництва нерезидентів, які зареєстровані в Україні, або нерезиденти, які виконують агентське (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, громадяни, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє середовище.

Судом встановлено, що позивач з метою здійснення власної господарської діяльності використовує транспортний засіб марки ЗАЗ 110247.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування в період з 24 лютого 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Статтею 3 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища передбачено, що об'єктом обчислення збору для пересувних джерел забруднення є обсяги фактично використаних видів пального, в результаті спалення яких утворюються забруднюючі речовини.

При цьому, відповідно до статті 7 зазначеної Інструкції, базовий (звітний) період збору дорівнює календарному кварталу.

Оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не було подано розрахунки збору за забруднення за II-IV квартали 2010 року, з урахуванням вимог пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, відповідачем були донараховані грошові зобов'язання у вигляді штрафну у розмірі 510,00 грн. (170,00 грн. х 3 = 510,00 грн.).

Посилання позивача на те, що у період, коли вона знаходилась на спрощеній системі оподаткування вона не була платником збору за забруднення навколишнього природного середовища є помилковими, оскільки положеннями Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» встановлено, що платники єдиного податку звільняються лише від сплати тих податків та зборів, які перелічені в пункті 6. Збір за забруднення навколишнього природного середовища до цього переліку не входить, у зв'язку із чим, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повинна була подавати до податкового органу розрахунок збору за забруднення навколишнього природного середовища.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки на період виникнення спірних правовідносин існували правила, визначені Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, податковим органом правомірно винесено податкового повідомлення-рішення від 11 липня 2012 року № .

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим