Справа № 203/6158/14-а
Суддя: Казак С. Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/6158/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - Данилевської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про поновлення строку для звернення до суду, визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 13.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, згідно якого було запропоновано звернути стягнення на належні їй на праві власності домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначено нерухоме майно було передано в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра». 04.07.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43846522 та тієї ж доби винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику. 18.09.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 352558 грн. 40 коп. Посилаючись на те, що постанови від 04.07.2014 року про накладення арешту на майно та від 18.09.2014 року про стягнення виконавчого збору винесені державним виконавцем без дотримання вимоги Закону України «Про виконавче провадження» позивач просила суд визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати вищезазначені постанови. Також просила поновити строк для звернення до суду, посилаючись на поважність причин пропуску останнього.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити останній в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку та домоволодіння по АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості останньої за кредитним договором, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», в сумі 3523883 грн. 96 коп., а також витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн.

Вказаний виконавчий напис у відповідності до п.4 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та був пред'явлений стягувачем в особі Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Також в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив накласти арешт на належне боржнику ОСОБА_3 майно.

На підставі зазначених вище виконавчого документу та заяви стягувача 04.07.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №43846522 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3

В своєму позові ОСОБА_3 просила визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову від 04.07.2014 року про накладення арешту на все майно боржника, оскільки за виконавчим написом було чітко зазначено майно на яке пропонується звернути стягнення, а саме: домоволодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 та саме цим майном вона відповідає за зобов'язаннями за договором іпотеки. А тому накладення арешту на все майно, порушує її права.

Відповідно до ч.ч1,2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи вимоги виконавчого документу, за яким пропонувалось звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а також відшкодування витрат стягувача, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса, подачу банком відповідної заяви щодо примусового виконання виконавчого документу та накладення арешту на майно боржника, суд приходить до висновку, що накладаючи арешт на майно боржника ОСОБА_3 державний виконавець діяв в межах та у спосіб, передбачені ч.2 ст.25,ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд враховує, що позивачкою не надано доказів щодо належності їй на праві власності іншого майна, крім майна, що було передано в іпотеку, за наявності якого можливо б було зробити висновок про порушення її прав оскаржуваною постановою.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови від 04.07.2014 року про накладення арешту на майно боржника, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також в своєму позові позивачка просила скасувати постанову державного виконавця від 18.09.2014 року про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 352558 грн. 40 коп.

Як вбачається з тексту останньої, при винесенні постанови державний виконавець керувався положеннями ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» та підставою для її винесення зазначив невиконання боржником в самостійному порядку вимог виконавчого документу в наданий строк до 10.07.2014 року.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст.58 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в постанові від 04.07.2014 року державним виконавцем було встановлено строк для добровільного виконання вимог виконавчого документу до 10.07.2014 року.

Разом з тим, доказів щодо отримання цієї постанови боржником ОСОБА_3 до закінчення наданого строку для самостійного виконання вимог виконавчого документу відповідачем не надано.

В той час, як позивач зазначила та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, що копію вказаної постанови вона отримала лише 16.09.2014 року, що об'єктивно перешкоджало можливості їй самостійно виконати вимоги за виконавчим документом.

Окрім цього, суд враховує, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовольнити вимоги банку в розмірі заборгованості за кредитним договором в сумі 3523883 грн. 96 коп. та витрат на вчинення виконавчого напису в сумі 1700 грн., а всього в сумі 3525583 грн. 96 коп.

Таким чином, враховуючи визначений ст.ст.58,62 Закону України «Про виконавче провадження» порядок реалізації майна, який передбачає залучення державним виконавцем суб'єкта оціночної діяльності для визначення вартості майна та його подальшу реалізації з прилюдних торгів, суд вважає, що позивачка взагалі була позбавлена можливості самостійного виконання вимог виконавчого документу та, зокрема, у строки, встановлені державним виконавцем.

За вказаних обставин суд вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на положеннях ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» і визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору в сумі 352558 грн. 40 коп., розрахованого до початку примусового виконання та виходячи із суми заборгованості за кредитним договором та витрат на вчинення виконавчого напису нотаріусом, що зазначені у виконавчому документів, а не виходячи із вартості фактично стягнутої суми або вартості майна боржника.

В зв'язку з цим, слід визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевської Т.М. від 18.09.2014 року у виконавчому провадженні №43846522, про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 352558 грн. 40 коп.

При цьому, з урахуванням несвоєчасного отримання позивачкою оскаржуваних постанов та дат їх фактичного отримання та звернення до суду з позовом, суд вважає, що строк для звернення до суду з позовом ОСОБА_3 було пропущено з поважних причин та останній у відповідності до ст.ст.99,102 КАС України підлягає поновленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,11,71,160-163,181 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про поновлення строку для звернення до суду, визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, стягнення виконавчого збору - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 строк для звернення до суду з адміністративним позовом, як пропущеного з поважних причин.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Данилевської Тетяни Миколаївни від 18 вересня 2014 року у виконавчому провадженні №43846522, про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 352558 грн. 40 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо останню не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01.04.2015 року.

Суддя С.Ю.Казак