Справа № 809/2936/13-а
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 р. Справа № 876/13589/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2013 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про скасування рішення управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області № 2238 від 08 травня 2013 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржуване рішення відповідача прийнято неправомірно, оскільки позивач вважає, що перебуваючи на загальній системі оподаткування не зобов'язаний подавати звітність відповідачу.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що позивачем звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік до Пенсійного фонду не подавалося.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що в 3 кварталі 2007 року позивачем була написана заява в Коломийську ОДПІ про тимчасове припинення підприємницької діяльності за станом здоров'я.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 15 січня 2007 року Коломийською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1.

Відповідно до Свідоцтва про сплату єдиного податку позивач з 01 квітня 2007 року є платником податків, який обрав спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку.

11 вересня 2007 року позивач подав до Коломийської ОДПІ заяву про перехід з 01 жовтня 2007 року на загальну систему оподаткування.

08 травня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України у місті Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області складено акт № 520, яким зафіксовано факт порушення позивачем вимог п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що виявилось у неподанні до територіального органу Пенсійного фонду звіту про суми нарахованого єдиного внеску за 2011 та 2012 роки.

У вищезазначеному акті зокрема вказано, що граничний строк подання звітності за 2011 рік - 02 квітня 2012 року, за 2012 рік - 11 лютого 2013 року.

На підставі акту № 520 від 08 травня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України у місті Коломиї та Коломийському районі прийнято рішення від 08 квітня 2013 № 2238 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн. за неподання звітності передбаченої законом за 2012 рік.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, у тому числі, фізичні особи-підприємці.

Обов'язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб - підприємців з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Єдиний внесок нараховується для фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування), - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п. 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Встановлено, що позивач звітів щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік до Пенсійного фонду не подавав.

Відповідно до п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положення п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, поширюються на усіх пенсіонерів за віком або інвалідів. Однак дана норма не розповсюджується на позивача, оскільки такий знаходиться на загальній системі оподаткування.

Також суд зазначає, що необізнаність позивача як платника єдиного внеску щодо певних норм та обставин не звільняє його від обов'язку дотримання порядку сплати єдиного внеску.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, рішення відповідача про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 170,00 грн. (за неподання звітності) є правомірним.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2013 року в справі № 809/2936/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 10 березня 2015 року