Справа № 817/14/15
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"31" березня 2015 р. Справа № 817/14/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю представника Позивача,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" лютого 2015 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірантіс» (далі ТОВ Мірантіс») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2014 № та №.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 10.10.2014 № та №.

Присуджено на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн..

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Відповідачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просили скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника Позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Мірантіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ "Антарес" за липень 2014 року, результати якої оформлено актом від 29.09.2014 року №658/17-16-22-01/38342697 (а.с.97-103).

Платником податків подано заперечення на акт перевірки, за наслідками розгляду яких органом доходів і зборів висновки акту залишено без змін (а.с.8-10).

На підставі матеріалів перевірки Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 грн. та № про збільшення грошового зобов'язання за основним платежем 400 444,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 100 111,04 грн. (а.с.6-7).

Платником податків податкові повідомлення-рішення оскаржено в адміністративному порядку, за наслідками розгляду скарги залишено її без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с.11-18).

В основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, абз.1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні суми податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2014 року на 400 480,17 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на відповідну суму.

Підставою для вказаних висновків стали твердження органу доходів і зборів про безтоварність господарських операцій платника податків з ТОВ "Антарес".

Суд не погодився з наведеними висновками, вважав їх безпідставними та такими, що ґрунтуються не на нормах закону і фактичних обставинах здійснення господарських операцій, а на припущеннях органу доходів і зборів.

Аналізуючи норми діючого законодавства суд виходив з того, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, що фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознаки фактичного здійснення господарської операції, кореспондує з положеннями розділу V Податкового кодексу України, яким встановлено порядок формування платниками податків податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об'єкта оподаткування цим податком.

Так, п.п. "а" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів.

В свою чергу, п.п."а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу вимог п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як закріплено у п.198.3 ста.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Крім того, п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України на платника податків покладається обов'язок для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз.1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз.2).

Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" з 20.08.2012 року зареєстроване в якості юридичної особи, з 29.08.2012 року перебуває на обліку як платник податків, а з 01.01.2013 року зареєстроване в якості платника податку на додану вартість та здійснює господарську діяльність з роздрібної та оптової торгівлі пальним і подібними нафтопродуктами.

Між ТОВ «Антарес» та ТОВ «Мірантіс» укладено договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року відповідно до якого ТОВ «Антарес» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договору. ( а.с.35-37).

Додатковою угодою №000047 від 01.07.14 до Договору поставки №0107-23 від 01.07.2014 року Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів їх вартість та кількість, а саме: бензин автомобільний підвищеної якості А-92 виду II класу С на суму 2402881,02 грн., в тому числі ПДВ 400480,17 грн. (а.с.38).

Згідно додаткової угоди від 01.11.2014 року до договору поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року сторони визначили, обов'язок покупця здійснити оплату за Товар, шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.07.2015 року. Таким чином на момент розгляду справи граничний строк для оплати за поставлений товар не настав.

За умовами договору поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року передача нафтопродуктів здійснюється шляхом підписання актів прийому-передачі (п.п. 2.1.1).

Акт приймання-передачі нафтопродуктів №000047 від 31.07.14 року підтверджує приймання-передачі нафтопродуктів, а саме: бензину автомобільного підвищеної якості А-92 виду II класу С в кількості 122,471 тон. на суму 2402881,02 грн., в тому числі ПДВ 400480,17 грн. згідно договору поставки №ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року.

Договором поставки №ДГ-01-07-23 від 01.07.2014 року (п.4.2) сторони визначили, що товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах ЕХW- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕМС2010).

Як вбачається з листа №47/07-А від 01.07.2014 року ТОВ «Антарес» повідомило, що нафтопродукти придбані ТОВ «Мірантіс» згідно договору знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт», у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії вищезазначених договорів. ПАТ «Дніпронафтопродукт» про перехід права власності повідомлений. (а.с.42).

Судом встановлено, що придбані позивачем нафтопродукти в ТОВ «Антарес» були передані на зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» згідно договору зберігання №4199 від 30.07.2014 року.

Належне виконання умов договору зберігання нафтопродуктів між ТОВ «Мірантіс» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» підтверджено актом приймання-передачі нафтопродуктів від 31.07.2014 р., актом повернення зі зберігання від 31.07.2014 року та актом приймання передачі наданих послуг від 31.07.2014 року, платіжними дорученнями про оплату наданих послуг зберігання.

Відповідно до Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №12/07/14 від 01.07.2014 року ТОВ «Рісол» надавало послуги з перевезення нафтопродуктів з складу світлих нафтопродуктів (ССНП в смт. Клевань, вул. Мелещука, 8) до автозаправних станцій. Належне виконання умов договору підтверджується актом виконаних робіт від 31.07.2014 року, платіжними дорученнями про оплату послуг перевезення.

Як вбачається з наданих позивачем до заперечень на акт перевірки та в судове засідання товарно-транспортних накладних, нафтопродукти придбані ТОВ «Мірантіс» у ТОВ «Антарес» транспортувались із місця зберігання безпосередньо до АЗС позивача автоцистернами для їх подальшої реалізації.

З листа ПАТ «Дніпронафтопродукт» №10/3107/02 від 31.07.2014 року, вбачається, що ТОВ «Гед Вілс» надає ПАТ «Дніпронафтопродукт» послуги з приймання, розміщення та відпуску нафтопродуктів, прийняті ПАТ «Дніпронафтопродукт» на зберігання.

Досліджені судом товарно-транспортні накладні форми №1-ТТН, виписані відповідно до вимог Додатку Ш до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155, у сукупності з первинними бухгалтерськими, платіжними дорученнями про оплати за отримані ПММ та іншими документами достовірно підтверджують факт транспортування придбаних у ТОВ «Мірантіс» нафтопродуктів, зі складу світлих нафтопродуктів в смт. Клевань, вул. Мелещука, 8 на адресу АЗС ТОВ «Мірантіс».

Суд вірно визнав безпідставними твердження органу доходів і зборів щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року №П-7.

Так, згідно п.1 даних Інструкцій, вони застосовуються у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними або Особливими умовами постачання чи іншими обов'язковими правилами не встановлений інший порядок приймання товарів народного споживання за кількістю і якістю.

Таким чином, в разі визначення сторонами у договорі на поставку товарів порядку їх прийняття, застосування останніх у межах визначених договором не є обов'язковим.

За умовами договорів, приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю здійснювалося згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (пункт 6.1).

Підпунктом 5.4.1 п.5.4 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (надалі - Інструкція), визначено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град.С відповідно до ГОСТ 3900.

Підпунктом 10.2.1 п.10.2 Інструкції встановлено, що приймання нафтопродуктів, які надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами і дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності.

Отже, прийняття позивачем нафтопродуктів на підставі товарно-транспортних накладних за формою №1-ТТН (нафтопродукт) здійснено з дотримання вимог Інструкції.

В акті перевірки від 29.09.2014 року №658 17-16-22-01/38342697 орган доходів і зборів зазначив про ненадання платником податків для перевірки акту приймання нафтопродуктів за формою №5-НП і журналу обліку нафтопродуктів, як передбачено пп.5.2.6 Інструкції.

Водночас, суд вірно зазначив, що положення п.п.5.2.6 п.5.2 Інструкції регулюють порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час їх надходження залізничним транспортом та не повинні застосовуватись щодо спірних операцій.

Крім того, позивачем до заперечень на акт перевірки та в судове засідання надано сертифікати відповідності на нафтопродукти, що підтверджують їх якість.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані платником податків документи є первинними в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІУ і Податкового кодексу України, відповідають всім необхідним вимогам законодавства, та слугують належним підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ "Антварес".

Суд не взяв до уваги посилання органу доходів і зборів на акт ДШ Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 21.08.2014 року №175/04-61-22-2/31037491 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Антарес» з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року.

Так, в основу вказаних актів та листа покладено твердження про відсутність у ТОВ "Антарес" трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основних видів діяльності, а також здійснення закупівлі товарно-матеріальних цінностей у підприємств, господарська діяльність яких була нереальною, що мало вплив на подальшу реалізацію ними товарів, в межах власної господарської діяльності.

Суд вірно виходив з того, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності в органу доходів і зборів інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо такого платника.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (рішення у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" від 22.01.2009 року, заява №3991/03), платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку на додану вартість та в результаті сплачувати податок другий раз, оскільки такі вимоги стануть надмірним тягарем для платника податків, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Встановлено, що ТОВ "Антарес" виписано для ТОВ "Мірантіс" податкову накладну від 31.07.2014 року №49 на суму 2402881,02 грн., в тому числі ПДВ 400480,17 грн..

Зазначена податкова накладна відповідає вимогам Податкового кодексу України. Претензії щодо їх форми та змісту в органу доходів і зборів на час перевірки були відсутні.

Суми податку на додану вартість по вказаній податковій накладній включена позивачем до складу податкового кредиту за липень 2014 року в сумі 400480,17 грн..

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість здійснено на підставі даних про господарські операції, які підтверджені усіма необхідними первинними і обліковими документами, та є правомірним. Тому у відповідача відсутні визначені законодавством підстави для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 грн. та про збільшення грошового зобов'язання за основним платежем 400 444,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 100 111,04 грн..

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "03" квітня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" вул.Соборна,442-г,м.Рівне,33024

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,