Справа № 804/10494/13-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

за позовом Приватного підприємства "Агро-ФТ"

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

У липні 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача при винесенні рішення № 042-151 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування ПП "Агро-ФТ" від 24.07.2013 р. щодо анулювання Спеціального свідоцтва та реєстрації сільськогосподарського підприємства ПП "Агро-ФТ" як платника податку на додану вартість на загальних умовах із формуванням нового свідоцтва за процедурами перереєстрації;

- скасувати рішення відповідача №042-151 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування ПП "Агро-ФТ" від 24.07.2013 р. щодо анулювання Спеціального свідоцтва та реєстрації сільськогосподарського підприємства ПП "Агро-ФТ" як платника податку на додану вартість на загальних умовах із формуванням нового Свідоцтва за процедурами перереєстрації;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо анулювання спеціального свідоцтва та реєстрації сільськогосподарського підприємства ПП "Агро-ФТ" як платника податку на додану вартість на загальних умовах із формуванням нового свідоцтва за процедурами перереєстрації;

- зобов'язати відповідача поновити з дати виключення ПП "Агро-ФТ" в реєстрі суб'єктів спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та видати ПП "Агро-ФТ" свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2014 р. позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що обсяг постачання вироблених (наданих) позивачем сільськогосподарських товарів (послуг) перевищує 75% вартості всіх товарів/послуг

поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, тому відповідач неправомірно виключив позивача з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та анулював спеціальне свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податку на додану вартість.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначив, що загальна площа зареєстрованих земельних ділянок, що знаходилися у ПП "Агро - ФТ" у користуванні складає 571,3 га. Площа незареєстрованих ділянок - 2866 га., тобто в 11 раз більше, ніж зареєстрованих. Продукція, що була вирощена на незареєстрованих ділянках, відповідно до норм ПК України, на думку відповідача, не являється сільськогосподарською, тому обсяг поставлених позивачем несільськогосподарських товарів/послуг перевищує 25% вартості всіх товарів/послуг, поставлених упродовж попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів і тому на позивача не поширюється спеціальний режим оподаткування.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ПП "Агро-ФТ" згідно довідки з ЄДРПОУ АА №695835 основними видами діяльності позивача є вирощування зернових та технічних культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, розведення великої рогатої худоби молочних порід, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (т.1 а.с.24-25).

22.04.2004 р. ПП "Агро-ФТ" було зареєстровано платником податку на додану вартість, а з 01.04.2009 р. відповідно до свідоцтва №100215792 НБ №039968 це сільськогосподарське підприємство було зареєстроване як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (т.1 а.с.26).

24.07.2013р. начальником ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було прийнято рішення №042-151 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування, яким ПП "Агро-ФТ" було виключено з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування (т.1 а.с.32).

На підставі рішення №042-151 від 24.07.2013р. проведено анулювання спеціального свідоцтва позивача від 01.04.2009р. №100215792 НБ №039968 та здійснена реєстрація ПП "Агро-ФТ" як платника податку на додану вартість на загальних умовах.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що ПП "Агро-ФТ" протягом періоду травень 2012 року - квітень 2013 року (тобто 12 послідовних звітних податкових періодів) мало сукупну вартість поставок всіх товарів (послуг) 46661700 грн., у тому числі несільськогосподарських товарів (послуг) - 15090906,32грн., що становить 32,3% та перевищує 25% вартості всіх поставлених товарів (послуг), тому відповідно до п.209.11 ст.209 ПК України підприємство виключається з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування та вважається платником податку на додану вартість на загальних підставах з 01.04.2013р.

На підтвердження наведеного висновку відповідачем було надано суду розрахунок сум, вказаних в оскаржуваному рішенні від 24.07.2013р. №042-151, згідно якого сукупна вартість поставок всіх (сільськогосподарських та несільськогосподарських) товарів (послуг) позивача у розмірі 46661700 грн. за період травень 2012 року-квітень 2013 року співпадає з задекларованими ПП "Агро-ФТ" показниками в загальній та скороченій деклараціях з ПДВ за вказаний період.

Сукупна сума поставок несільськогосподарських товарів позивача у розмірі 15090906,32 грн. за період травень 2012 року-квітень 2013 року, за розрахунком відповідача, складається з обсягу постачання товарів, що не належать до сільськогосподарських, згідно показників загальних декларацій ПП "Агро-ФТ" за цей період у розмірі 725003грн., а також з суми обсягу постачання товарів без ПДВ за угодами з ТОВ "БІОФОРСЕ" та ТОВ "АРТ ФЕНІКС" відповідно до виписаних цими контрагентами податкових накладних у розмірі 14365903грн., оскільки, враховуючи висновок акту перевірки ПП "Агро-ФТ" №2983/226/32887857 від 07.06.2013р. та матеріали розпочатої 22.07.2013р. документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період з 01.10.2012р. по 31.12.2012р., з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., з 01.03.2013р. по 30.04.2013р. (акт №422/22-2/32887857 від 01.08.2013р.), угоди позивача з вказаними контрагентами не є діяльністю у сфері сільського господарства, тому що кукурудза, яка мала бути поставлена позивачем ТОВ "БІОФОРСЕ" та ТОВ "АРТ ФЕНІКС" за укладеними з ними угодами з передоплатою, була засіяна ПП "Агро-ФТ" на земельних ділянках, які не зареєстровані, а сільськогосподарська продукція, яка вироблена (вирощена) на земельних ділянках, у відношенні яких договори оренди не укладені, або укладені та не зареєстровані у встановленому порядку, не можуть вважатися власно вирощеними з метою застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість (т.2 а.с.161-174).

Аналогічні підстави були покладені і в основу висновків протоколу засідання робочої групи ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.07.2013р., відомості якого були використані під час прийняття рішення №042-151 від 24.07.2013р. про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування (т.2 а.с.111-114).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій та рішень відповідача, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції було встановлено, що ПП "Агро-ФТ" орендує у Вишевицькій сільській раді земельні ділянки у власників паїв загальною площею 940,0322га., у т.ч. зареєстрованих - 460,0322 га та 480 га знаходяться на реєстрації. У Хотинівській сільській раді Коростенського району Житомирської області - 2136 га, договори знаходяться на реєстрації в Державному комітеті України із земельних ресурсів головного управління Держкомзему. У Сингаінівській сільській раді Коростенського району Житомирської області 250 га, які знаходяться на реєстрації в Державному комітеті України із земельних ресурсів головного управління Держкомзему. Також підприємство орендує земельні ділянки у Мірчанській сільській раді Радомишльського району Житомирської області та у Вишевицькій сільській раді Радомишльського району Житомирської області загальною площею 571,2894 га.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.1.1. ст.1 ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.56.21. ст.53 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до п.209.1 ст. 209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до п.209.6 ст. 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75% вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Пунктом 209.2 ст.209 ПК України встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Пунктом 209.7 ст.209 ПК України визначено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД , та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно до п.308.4 ст.308 ПК України дохід сільськогосподарського товаровиробника, отриманий від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки включає доходи, отримані від: реалізації продукції рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, а також продукції рибництва, виловленої (зібраної), розведеної, вирощеної у внутрішніх водоймах, та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що головним доводом відповідача в обґрунтування апеляційних вимог є те, що позивачем використовуються не зареєстровані у встановленому порядку земельні ділянки, тому вирощені на них культури не є сільськогосподарськими.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до Закону.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За ст.ст.13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Чинності, відповідно до ст.18 цього ж закону, такий договір набирає після його державної реєстрації.

Враховуючи наведені норми, суд погоджується з тією позицією відповідача, що усі договори оренди земельних ділянок, які використовуються позивачем при здійсненні ним підприємницької діяльності, повинні пройти державну реєстрацію.

Проте, суд зважає на те, що використання земельних ділянок без державної реєстрації правоустановчих документів або з недотриманням встановленого порядку є порушенням вимог земельного, а не податкового законодавства, які тягнуть за собою передбачену відповідальність. При цьому, відповідальність за порушення, допущені в галузі земельного законодавства, не може створювати для суб'єктів господарювання додаткову, прямо не передбачену законодавством відповідальність в сфері оподаткування.

Визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

З урахування викладеного, у податкових органів відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до платників фіксованого сільгоспподатку та осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останнім норм земельного законодавства щодо реєстрації останнім договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимог законодавства податкового. Отже, податковими органами не може бути прийнято рішення про скасування реєстрації платника фіксованого сільськогосподарського податку з тих підстав, що платником не дотримано вимог щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, які використовуються для вирощування сільськогосподарської продукції рослинництва. Так само сільськогосподарська продукція рослинництва, вирощена платником фіксованого сільгоспподатку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, у тому числі орендованих, незалежно від стану державної реєстрації відповідних орендних договорів, не може оподатковуватись за іншими правилами ніж у режимі фіксованого сільгоспподатку.

Отже, відповідач не довів суду факту порушення позивачем вимог п.209.6 ст. 209 ПК України до сільськогосподарського підприємства, яке має право на спеціальний режим оподаткування з податку на додану вартість, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун