Справа № 127/6583/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6583/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романчук Р.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

01 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якому просив суд :

визнати протиправними та невідповідними Конституції України щодо нього дії відповідача з невиплати та недоплати йому, як учаснику війни, в період з 09 листопада 1993 року по день прийняття судом рішення, підвищеної пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком, внаслідок чого йому завдана значна матеріальна шкода в розмірі кільканадцятирічної пенсії;

визнати протиправними та невідповідними Конституції України щодо нього дії відповідача за період з 01 березня 2014 року щодо продовження нарахувань та виплат його пенсії в незаконних розмірах та бездіяльність відповідача щодо відновлення його порушених прав за період з 09 листопада 1993 року до сьогодні;

визнати порушення відповідачем щодо нього ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод;

стягнути з відповідача на його користь номінальну недоплату пенсії в розмірі прямої недоплати в сумі станом на день прийняття судом рішення;

стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду за протиправні дії та бездіяльність щодо нього за період з 01 березня 2014 року по день прийняття судом рішення;

заборонити відповідачу здійснювати йому нарахування та виплату пенсії як учаснику війни з недоплатою всупереч Конституції України та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 22 жовтня 1993 року №551-XII;

зобов'язати відповідача здійснювати йому нарахування та виплату підвищеної як учаснику війни пенсії в розмірі, передбаченому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 22 жовтня 1993 року №551-XII.

Також позивач просив суд зобов'язати відповідача звернути до негайного виконання постанову по справі в повному обсязі та відповідно до ст. 267 КАС України зобов'язати відповідача подати суду звіт про виконання прийнятого судом рішення в 10-денний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року позов задоволено частково, а саме :

визнано протиправними та невідповідними Конституції України щодо ОСОБА_4 дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з невиплати та недоплати ОСОБА_4, як учаснику війни, в період з 18 серпня 1999 року по 31 грудня 2006 року, підвищеної пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 підвищення до пенсії відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як учаснику війни, з 18 серпня 1999 року по 31 грудня 2006 року включно з урахуванням проведених виплат;

визнано порушення відповідачем управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо ОСОБА_4 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, а постанову суду звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити постанову суду І інстанції шляхом її доповнення та задовольнити усі заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, позивач та його представник вказали на те, що суд І інстанції при ухваленні постанови врахував односторонні твердження про факти виплати пенсії, починаючи з травня 1994 року; суд прийняв на віру факт, що до 01 травня 1994 року виплат не було, однак, за цей період (4 місяці) позов не задовольнив без будь-якої мотивації; суд не врахував жодного нормативного акту про встановлення мінімальної пенсії за віком до 18 листопаду 1999 року; суд не врахував відсутність у Верховної Ради України права зменшувати встановлений станом на 28 червня 1996 року розмір пенсії, як учаснику війни; суд задовольнив незаявлену позовну вимогу про зобов'язання відповідача виплатити недоплачену суму; суд не мотивував відмову у стягненні боргів, чому не захистив право у спосіб, який просив позивач, відмову у вимозі подати суду звіт про виконання рішення; відмовляючи в частині позовних вимог, суд мотивував своє рішення застосовуючи до спірних стосунків постанови Кабінету Міністрів України всупереч закону; суд помилково прийшов до висновку, що при визначенні розміру підвищення пенсії відповідач правомірно керувався не профільним Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а законами України про Державний бюджет на поточні роки; суд не врахував, що акти Кабінету Міністрів України не є джерелом права України.

Відповідач у апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, відповідач та його представник вказали на порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення, а саме : не враховані норми ст. ст. 99, 100, 155 КАС України щодо застосування строків звернення до адміністративного суду; судом не враховано вимог ч. 4 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст. 13 Закону України "Про Конституційний Суд України".

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, у зв'язку з чим просила залишити її без задоволення та підтримала апеляційну скаргу свого довірителя.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити, а також заперечила щодо задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, а апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року скасовано в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправними та невідповідними Конституції України щодо ОСОБА_4 дій управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з невиплати та недоплати ОСОБА_4, як учаснику війни, в період з 18 серпня 1999 року по 31 грудня 2006 року підвищеної пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 підвищення до пенсії відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як учаснику війни, з 18 серпня 1999 року по 31 грудня 2006 року включно, з урахуванням проведених виплат.

В цій частині позовні вимоги залишено без розгляду.

Що стосується інших позовних вимог суд вказує на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України закріплено, що виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_4 являється учасником Великої Вітчизняної війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 16 березня 2000 року.

Частиною 4 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції від 18 листопада 2004 року) визначено, що учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 50 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05 жовтня 2005 року внесено зміни до частини 4 статті 14 та викладено її в такій редакції: "учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність".

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вищезазначені зміни, внесені до частини 4 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", набули чинності з 01 липня 2007 року.

Вказане положення Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не змінювалось, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавалось, а тому підлягає застосуванню.

Суд враховує також те, що розмір підвищеної пенсії визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме, 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Законами про Державний бюджет на поточні роки визначався лише розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який щорічно збільшувався.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання дій відповідача протиправними та виплати йому підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2007 року відсутні, оскільки з 1 липня 2006 року, пенсії учасникам бойових дій або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються до 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Наведені у апеляційній скарзі позивача доводи та пояснення представника позивача не спростовують висновків суду І інстанції щодо вказаних позовних вимог. В той же час, суд частково погоджується із правовою позицією відповідача, яка стосується заявлених позовних вимог.

Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача внаслідок дій/бездіяльності відповідача, відповідно похідні позовні вимоги щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій/бездіяльності відповідача, звернення постанови суду до негайного виконання, визнання порушення щодо позивача статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлення судового контролю, забороною відповідача вчиняти дії та зобов'язання відповідача вчинити дії також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року скасувати в частині визнання порушення відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо ОСОБА_4 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та допуску постанови до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

В іншій частині постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 квітня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.