Справа № 821/4499/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/4499/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держземагентства у Херсонській області (далі - ГУ Держземагентства у Херсонській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо видачі листа від 06 листопада 2014 року №19-21-0.102-2206/15-14-СГ «Про розгляд заяв», яким відмовлено у задоволенні клопотання щодо зміни виду використання земельної ділянки;

- скасувати вказаний лист;

- зобов'язати виконати п.п.1.2, 1.10, 2.4 Методичних рекомендацій, затверджених наказом Державного агентства земельних ресурсів від 28 лютого 2013 року № 72 «Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб»;

- зобов'язати видати наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з «виду використання: для городництва» на «вид використання: для ведення фермерського господарства».

В обґрунтування позивач зазначив, що приймаючи рішення про відмову в наданні згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для ведення фермерського господарства ГУ Держземагентства у Херсонській області діяло не на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та просить прийняття нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ГУ Держземагентства у Херсонській області (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) 15 листопада 2013 року укладено договір оренди землі (а.с.64-71).

Предметом даного договору є строкове платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 30,0040га для городництва із земель запасу в адміністративних межах Раденської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області. Договір укладено строком на 7 років (п.1, 8 Договору).

В пункті 16 зазначеного договору вказано, що цільове призначення земельної ділянки: код 01.07 для городництва.

Також п. 31 договору оренди зобов'язано орендаря використовувати орендовану земельну ділянку у відповідності з цільовим призначенням, встановленим п.16 цього договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних місцевих стандартів, норм і правил щодо використання земель.

06 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки із категорії - для городництва, на категорію - для ведення фермерського господарства (а.с.11).

ГУ Держземагентства у Херсонській області 06 листопада 2014 року направило позивачу лист за №19-21-0.102-2206/15-14-СГ, яким відмовило у задоволенні вказаної заяви щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Мотивуючи вказану відмову ГУ Держземагентства у Херсонській області послалось на те, що земельна ділянка перебуває у позивача в оренді для городництва на 7 років і відповідно до вимог цього договору, орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з правовою позицією ГУ Держземагентства у Херсонській області та зазначив, що договором оренди, строк дії якого не закінчився, вже визначено вид використання земельної ділянки, а, отже, в даному випадку між сторонами існують договірні орендні відносини, тому посилання позивача на протиправність дій ГУ Держземагентства у Херсонській області є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно зі вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.

Апелянт, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції вважав, що суд необґрунтовано мотивував своє рішення тим, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами є договірними і не регулюються Земельним кодексом України, а також Методичними рекомендаціями, які затверджені 28 лютого 2013 року наказом Державного агентства земельних ресурсів України № 72 «Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб».

На думку апелянта, відповідно до ст.20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок провадиться органами виконавчої влади в межах категорії земель і повинна відбуватися відповідно до порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, який визначений ст.123 Земельного кодексу України.

Між тим, як зазначив апелянт, ст.123 Земельного кодексу України встановлює тільки одну підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, це - невідповідність місця розташування земельної ділянки.

Колегія суддів вивчивши доводи апеляційної скарги не може визнати їх обґрунтованими на наступних підставах.

Загальними засадами цивільного судочинства, є зокрема - свобода договору (ст.3 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що однією із істотних умов договору оренди землі є умови її використання та цільове призначення.

Орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди (ст. 24 Закону України «Про оренду землі»)

Також законодавець передбачив в ст.30 Закону України «Про оренду землі», обставину зміну умов договору оренди землі та зазначив, що вона здійснюється за взаємною згодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач на пропозицію позивача, відмовився від зміни виду використання землі та наполягав на тому, щоб земельна ділянка використовувалася за цільовим призначенням, а саме для введення городництва.

Колегія суддів вважає, що позивач укладаючи з ГУ Держземагентства у Херсонській області договір оренди взяв на себе певні зобов'язання, в тому числі і використовувати спірну земельну ділянку за цільовим призначенням.

Норми цивільного законодавства, а також норми законодавства, які регулюють орендні земельні правовідносини, не містять обов'язку орендодавця за бажанням орендаря змінювати вид використання земельної ділянки.

На думку суду це право, а не обов'язок орендаря.

Як зазначено у договорі оренди, укладеному між позивачем та відповідачем, зміна до його умов може бути здійснена за взаємною згодою сторін.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідним підкреслити, що спірні правовідносини регулюються тільки законодавством, яке регулює оренду землі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, посилання ОСОБА_2 на норми ст.123 Земельного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурсних засадах) для всіх потреб є недоречними, оскільки ними визначено порядок надання земельних ділянок у власність або користування, а не врегульовано питання щодо зміни виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції для надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства передбачений інший порядок.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

У матеріалах справи (а.с.11) міститься заява ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки з городництва в категорію - для введення фермерського господарства.

В додатку до цієї заяви не були надані документи, які вимагає вищевикладена норма закону.

Лише до суду першої інстанції позивачем була надана виписка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, про те, що він є керівником фермерського господарства «Раденська Мрія».

Отже, не надання обов'язкових документів до суб'єкта владних повноважень також свідчить про правомірність відмови.

Стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство» встановлює, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Із викладеного слідує, що позивач, являючись керівником фермерського господарства, вже володіє або користується для даних цілей земельною ділянкою.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 06.04.2015 року.