Справа № 808/199/13-а
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року (о 12 год. 50 хв.) Справа № 808/199/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Батечко М.Д.,

представника позивача Остапенко С.Л.,

представника відповідача Сонгулії В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Запоріжпромекологія»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Запоріжпромекологія» (далі - ТОВ «НВП «Запоріжпромекологія», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому позивач просить: визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем 29.12.2012 №, яким було збільшене грошове зобов'язання позивача з податку на прибуток на 249428,00 грн. (231 053,00 грн. за основним платежем і 18 375,00 грн. за штрафними санкціями); визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем 29.12.2012 №, яким було збільшене грошове зобов'язання позивача з податку на додану вартість на 572536,75 грн. (466 962,00 грн. за основним платежем і 105 574,75 грн. за штрафними санкціями).

Постановою суду по справі №808/199/13-а від 22.04.2013 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, постанову суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 касаційну скаргу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області задоволено частково. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та нормативному обґрунтуванні (вх. від 18.12.2014 №53592). Зазначає, що у позивача наявні усі документи первинного бухгалтерського обліку, видані його контрагентами (ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут»), а тому він мав право на включення коштів від господарських операцій із контрагентами до складу податкового кредиту. Вказує, що з акту перевірки вбачається, що первісні документи, на підставі яких позивачем здійснено віднесення до складу податкового кредиту та нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум, оформлені у відповідності до приписів чинного законодавства, будь-яких зауважень з приводу неналежного їх заповнення з боку відповідача не зроблено. Стосовно відсутності договорів з цими контрагентами, зазначив, що волевиявлення позивача щодо придбання товарів та його контрагентів щодо продажу товарів, підтверджується наявними підписаними первинними бухгалтерськими документами (видатковими, податковими накладними, рахунками-фактурами). Пояснив, що транспортування товарів від контрагентів здійснювалось наявним на балансі позивача автомобілем «Mersdes-Benz», що підтверджується подорожніми листами. Крім того, вказує, що на час здійснення господарських операцій ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут» було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. Вважає, що висновки відповідача, зроблені в Акті перевірки, щодо наявності з боку позивача порушень вимог податкового та цивільного законодавства необґрунтованими та безпідставними, рішення винесені за результатами перевірки рішення протиправними. Щодо вироку від 29.04.2014 Комунарського районного суду м. Запоріжжя у кримінальному провадженні №333/1775/13-к вказує, що під час судового розгляду судом встановлено, що слід вважати недоведеними обставини незаконного формування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 податкового кредиту підприємствам-контрагентам, зокрема, ТОВ «НВП «Запоріжпромекологія», при цьому, службові особи позивача не допитувались в судових засіданнях у вказаному кримінальному провадженні. На підставі вищевикладеного, просить позов задовольнити та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.12.2012 № та № .

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав наведених у запереченнях від 01.03.2013 №2993/10/10-017 та надав додаткові усні пояснення. Зокрема, зазначає, що перевіркою встановлено порушення позивачем Податкового кодексу України, у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту та валових витрат сум по операціям проведеним з контрагентами ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут». Пояснює, що під час перевірки використано акт документальної позапланової виїзної перевірки від 17.08.2011 №276/23-253/36164144 ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, яким встановлено, що у ТОВ «Санта Н» основні засоби, залишки ТМЦ відсутні, підприємство не має земельних ділянок, власних основних фондів, складських або інших приміщень, відсутні також трудові ресурси, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди, у зв'язку із чим зроблено висновок про не підтвердженість фактичного здійснення постачання, приймання-передачі та оприбуткування ТМЦ по ланцюгу від ТОВ «Санта Н». Крім того, відповідачу стало відомо щодо діяльності контрагентів позивача ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут», а саме порушення кримінальних справ проти ОСОБА_4 за фактом фіктивного підприємництва, яка сприщила велику матеріальну шкоду державі. Вказує, що на сьогоднішній день існує вирок від 29.04.2014 Комунарського районного суду м. Запоріжжя, який набрав законної сили у даному кримінальному провадженні, яким ОСОБА_4 визнано винною у скоєні ряду злочинів, передбачених ч. 2 ст.205 КК України. Так, під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що у 2008 році у ОСОБА_4 виник умисел на збагачення шляхом зайняття підприємницькою діяльністю. Згідно злочинним наміром шляхом використання завідомо неправдивих відомостей, що занесені в офіційні бухгалтерські, податкові та інші документи про нібито проведені фінансово-господарські операції фіктивні суб'єкти господарської діяльності, зокрема, ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут», повинні були безпідставно формувати податковий кредит підприємствам контрагентам. З урахуванням викладеного, вважає, що висновки, викладені у акті перевірки є обґрунтованими, а тому спірні рішення є правомірним та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є одним із засновників підприємства, перебував на посаді директора приблизно 6 місяців у 2010 році. Зазначив, що дане підприємство створювалось з метою утилізації шкідливих та небезпечних відходів, які утворюються на півдні України, для чого був придбаний пром. майданчик та придбавалось відповідне обладнання. Зазначив, що був керівником підприємства з технічних питань, економічними та фінансовими питаннями роботи підприємства не займався. Пояснив, що фінансовими питаннями підприємства, а також вибором контрагентів для придбавання товарів займався Жилінський, який є померлим. Підтвердив факт наявності на підприємстві обладнання та інших товарів, що придбавались у контрагентів. Щодо контрагентів позивача ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут» вказував, що дані підприємства йому особисто не відомі.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є одним із засновників підприємства, був директором до грудня 2010 року. Підтвердив факт придбання котлів автоклавів у грудні 2010 році. Щодо транспортування зазначив, що придбане обладнання спочатку транспортувалось на особистому транспорті ОСОБА_7, а в подальшому був придбаний спеціальний транспортний засіб для підприємства. Зазначив, що придбанням обладнання він не займався, а також не працював з контрагентами, тому такі контрагенти як ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут» йому не відомі. Зазначив, що за час перебування на посаді директора підписував багато фінансових документів, але не завжди знайомився з їх змістом.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «НВП «Запоріжпромекологія» (ідентифікаційний код 34830011) є юридичною особою, яка зареєстрована 15.01.2007, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Із матеріалів справи вбачається, що в період з 19.11.2012 по 07.12.2012 ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012, за результатами якої складений відповідний акт від 21.12.2012 №3343/22/34830011.

Згідно Акту перевіркою встановлено порушення, зокрема:

1. пп. 138.8.1 п. 138.8, п. 138.2 ст. 138, ст. 139 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на суму 231053,00 грн., у тому числі: за 2-3 квартали 2011 року на суму 94878,00 грн., за 2-4 квартали 2011 року на суму 157553,00 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 73500,00 грн., за 1 півріччя 2012 року на суму 73500,00 грн., за 3 квартали 2012 року на суму 73500,00 грн.;

2. пп. 7.2.3. п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.2, пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду у загальній сумі 466962,00 грн., в тому числі по періодам: грудень 2010 року в сумі 22 500,00 грн.; січень 2011 року в сумі 4 667,00 грн.; травень 2011 року в сумі 10 667,00 грн.; червень 2011 року в сумі 29 333,00 грн.; липень 2011 року в сумі 59167,00 грн.; серпень 2011 року в сумі 27 946,00 грн.; вересень 2011 року в сумі 54 557,00 грн.; жовтень 2011 року в сумі 37 333,00 грн.; листопад 2011 року в сумі 11667,00 грн.; грудень 2011 року в сумі 139 125,00 грн.; лютий 2012 року в сумі 70 000,00 грн.;

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем були прийняті податкове повідомлення-рішення від 29.12.2012:

- №, за яким позивачу збільшене грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 249 428,00 грн., з яких за основним платежем 231 053,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 18 375,00 грн.;

- №2, за яким позивачу збільшене грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 572 536,75 грн., з яких за основним платежем - 466 962,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 105 574,75 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Із матеріалів справи вбачається, що фактично податкові зобов'язання донараховані ТОВ «НВП «Запоріжпромекологія» на підставі висновків про вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут».

Щодо взаємовідносин між позивачем та вказаними контрагентами судом встановлено наступне.

Позивач мав фінансові правовідносини з ТОВ «Санта Н» по придбанню товару (котел-автоклав для установки БКР-003-01(03) в сборі, котел-автоклав для установки БКР-003-01(03) розібраний) без укладення договору. Отримання вказаного Товару було здійснено за виданими продавцем видатковими накладними від 29.12.2010 №PH-000122902, від 30.12.2010 №PH-000123005 на суму 135 010,00 грн. у тому числі ПДВ у сумі 22 500,00 грн. Факт придбання позивачем товарів підтверджується також відповідними податковими накладними від 29.12.2010 №122902, від 30.12.2010 №123005, складеними ТОВ «Санта Н». Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, факт оплати поставки товарів підтверджується копіями платіжних доручень, наявними в матеріалах справи. Факт передачі в експлуатацію товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Санта Н» позивачу підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.01.2011 №В3-0000004 та №В3-0000004.

Позивач мав фінансові правовідносини з ТОВ «БК «Паллада» по придбанню товару (газгольдер для установки БКР-003, кубоконтейнера поліетиленові, каталізатори СВД окислювання, каталізатор ГО-15 окислення, вапно негашене, диван, холодильник Nord, мікрохвильова піч LG, електричний чайник Saturn, тостер Taurus , шафа для документів, системний блок, клавіатура, телефон-факс Panasonic, радіо-телефон Panasonic, станок наждачний, шкаф металевий, компресор переносний, електронасос вібраційний, мотокоса Efco stark-42, паяльна лампа, зарядний пристрій, болгарка «Фіолент», піч газова, газовий балон, тачка рояля, холодильник, зварювальний апарат, балон кисневий, балон вуглекислотний, балрн пропановий, електрочайник, вогнегасник, болторіз, ємкість термос 10 куб.м., ємкість 25 куб.м., ємкість 10 куб.м., ємкість 7 куб.м., ємкість 5 куб.м., ємкість 3 куб.м., станок по раз. автошин, перфоратор Арсенал П-950СП, шуруповерт Арсеналл ЛА-14.4АМ, монітор ЛОС, комплектуючі до обладнання для утилізації гальванічних та лакофарбових відходів, комплектуючі до обладнання для утилізації СОЖей, ємкість-реактор для установки БКР-003) без укладення договору. Отримання вказаного Товару було здійснено за виданими продавцем видатковими накладними від 28.02.2011 №PH-0000096, від 29.12.2011 №PH-2912/11-1, від 30.09.2011 №PH-0000608, від 18.10.2011 №PH-0000687, від 29.12.2011 №PH-2912/11-2, від 31.10.2011 №PH-0000782, від 28.10.2011 №PH-0000883, від 30.09.2011 №PH-0000602, від 30.09.2011 №PH-0000604, від 16.09.2011 №PH-0000589, від 02.09.2011 №PH-0000524, від 25.08.2011 №PH-0000501, від 20.08.2011 №PH-0000487, від 30.08.2011 №PH-0000529, від 27.07.2011 №PH-0000416, від 29.07.2011 №PH-0000428, від 15.07.2011 №PH-0000401, від 08.07.2011 №PH-0000257, від 30.05.2011 №PH-0000187 на загальну суму 1 547 766,00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 257 960,97 грн. Факт придбання позивачем товарів підтверджується також відповідними податковими накладними від 30.11.2011, від 30.11.2011, від 29.12.2011, від 30.09.2011 №150, від 30.08.2011 №150, від 29.12.2011 №31, від 31.10.2011 №176, від 28.10.2011 №158, від 18.10.2011 №95, від 30.09.2011 №145, від 30.09.2011 №144, від 16.09.2011 №73, від 02.09.2011 №24, від 25.08.2011 №133, від 20.08.2011 №114, від 27.07.2011 №137, від 29.07.2011 №147, від 15.07.2011 №78, від 08.07.2011 №49, від 30.05.2011 №19, від 29.02.2011 , складеними ТОВ «БК «Паллада». Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, факт оплати поставки товарів підтверджується копіями платіжних доручень, наявними в матеріалах справи. Факт передачі в експлуатацію товарно-матеріальних цінностей позивачу від ТОВ «БК «Паллада» підтверджується актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.03.2011 №В3-0000004/1, від 30.05.2011 №В3-0000005, від 29.06.2011 №В3-0000005/1, від 08.07.2011 №В3-0000006, від 15.07.2011 №В3-0000007, від 27.07.2011 №В3-0000007, від 29.07.2011 №В3-0000008, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006, від 31.10.2011 №В3-0000006.

Позивач мав фінансові правовідносини з ТОВ «Рангоут» по придбанню товару (вапно негашене, каталізатори, кубоконтейнера поліетиленові) без укладення договору. Отримання вказаного Товару було здійснено за виданими продавцем видатковими накладними від 14.12.2011 №1412/11-1, від 27.12.2011 №2712/11-1, від 23.12.2011 №2312/11-1, від 12.12.2011 №1212/11-1, від 13.12.2011 №1312/11-1 на суму 1 207 000,00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 201 166,70 грн. Факт придбання позивачем товарів підтверджується також відповідними податковими накладними від 27.12.2011 №138, від 23.12.2011 №120, від 13.12.2011 №66, від 12.12.2011 №58, від 06.12.2011 №135, складеними ТОВ «Рангоут». Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, факт оплати поставки товарів підтверджується копіями платіжних доручень, наявними в матеріалах справи. Факт передачі в експлуатацію товарно-матеріальних цінностей позивачу від ТОВ «Рангоут» підтверджується, наявними в матеріалах справи, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 12.12.2011 №В3-0000009, від 13.12.2011 №В3-0000009/1, від 23.12.2011 №В3-0000009/2, від 29.12.2011 №В3-0000010.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

За змістом п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139 ПК України).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР) , чинного під час здійснення певних господарських операцій позивачем, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

За змістом пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону № 168/97 платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну. В даному підпункті перелічені обов'язкові реквізити, що мають міститися в податковій накладній.

Згідно із пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97 встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Зазначені норми поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 якого передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. В даному пункті перелічені обов'язкові реквізити, що мають міститися в податковій накладній.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, виходячи із приписів Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України, податкова накладна є звітним податковим і одночасно розрахунковим документом, засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. Придбання товарів (робіт, послуг), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання товарів, а відповідно і правомірність віднесення цих витрат на валові витрати підприємства та декларування суми податкового кредиту. Придбаний товар в подальшому був використаний у власній господарській діяльності.

Складені контрагентами податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, що не заперечується матеріалами перевірки. Крім того, відповідачем не було спростовано факт наявності контрагентів позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та наявності в них свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Щодо відсутності товарно-транспортних накладних суд наголошує, що визначальним критерієм для підтвердження платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товару (послуг), що використовуються таким платником податку у своїй господарській діяльності.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Підставами для формування податкового кредиту з ПДВ є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації або, як виняток, заяви зі скаргою на постачальника, бухгалтерської довідки або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 ПК України. Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. Отже, згідно з отриманими від контрагентів податковими накладними позивач також мав законні підстави для включення певних сум до складу податкового кредиту.

З метою всебічного та об'єктивного розгляду справи у судовому засіданні було допитано громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у якості свідків, які підтвердили свої попередні пояснення та факти придбання відповідного обладнання у контрагентів, яке у подальшому використовувалось у господарській діяльності позивача.

Стосовно певних обставин господарської діяльності контрагентів позивача ТОВ «Санта Н», ТОВ «БК «Паллада», ТОВ «Рангоут» та посилання представника відповідача на акти перевірок контрагентів та на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2014 у кримінальному провадженні «333/1775/13-к суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Як встановлено ч. 1 ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Позиція вищих судових інстанцій (Верховного та Вищого адміністративного судів) по питанню відповідальності суб'єктів господарювання вже давно є сталою та полягає у тому, що платник податків не мусить нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами. Це може бути відповідальністю самого контрагента, якщо він допускає такі порушення. Аналогічні висновки надавав і Європейський суд по правам людини, зокрема у справах «Інтерсплав проти України» та «БУЛВЕС АД проти Болгарії».

Платник податку (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів.

Таким чином, підприємство не може і не повинно нести відповідальність за діяння інших юридичних осіб. Жодним діючим законодавчим або нормативним актом України не передбачається обов'язок покупця, а також не надано йому права перевіряти правомірність діяльності підприємств-контрагентів за господарськими договорами, мету діяльності їх посадових осіб, достовірність даних, вказаних постачальником в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності іншого платника податку.

Доказів обізнаності позивача щодо певних обставин здійснення господарської діяльності контрагентами (не знаходження за місцем реєстрації, сплати ним податків, штатна чисельність працівників тощо) відповідачем суду не надано.

Суд зауважує, що акт документальної планової виїзної перевірки позивача містить посилання на певні ознаки фіктивності контрагентів, проте його аналіз свідчить, що основною підставною для даних висновків було посилання на окремі матеріали кримінального провадження та припущення про фіктивність діяльності зазначених підприємств. В акті працівниками податкового органу зроблені висновки про фіктивність угод, що укладались контрагентами без наявності відповідних судових рішень, як це передбачено діючим законодавством України.

За правилами ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

На підставі системного аналізу приписів ч. 4 ст. 72 КАС України, суд важке, що вказана норма поширюється лише на особу щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до адміністративної відповідальності), а не щодо інших осіб.

Крім того, із змісту вироку від 29.04.2014 Комунарського районного суду м. Запоріжжя у кримінальному провадженні №333/1775/13-к вбачається, що під час судового розгляду судом визнано недоведеними обставини незаконного формування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 податкового кредиту підприємствам-контрагентам, зокрема, ТОВ «НВП «Запоріжпромекологія». Крім того, із пояснень представника позивача судом встановлено, що службові особи позивача взагалі не допитувались в судових засіданнях у вказаному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в Акті, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем безпідставно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток за основним платежем, то відповідно і сума штрафної санкції є необґрунтованою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № та № від 29.12.2012, прийняті Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Запоріжпромекологія» судові витрати у розмірі 2294,00 грн., (дві тисячі двісті дев'яносто чотири гривні 00 копійок)

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак