Справа № 820/1781/15
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 квітня 2015 р. № 820/1781/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Сагайдак В.В.

при секретарі судового засідання - Ромащенко М.П.,

за участю: представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Іхненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення за № від 20.01.2015р.

Позивач вважає, що вказане рішення було прийняте відповідачем з порушенням вимог діючого законодавства України, є протиправним та підлягає скасуванню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що, посилання відповідача на акт перевірки, складений ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області стосовно контрагента позивача, він вважає не правомірними, оскільки нормами діючого законодавства України не передбачена можливість посилання ДПІ в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання. Позивач також зазначив, що господарські операції підтверджуються первинними документами, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1, 2.2., 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом міністерства фінансів Украйни від 24 травня 1995р. №88, підписані сторонами та скріплені печатками у відповідності до вимог п.2.4. Положення №88.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги і доводи заявленого позову, просив суд прийняти рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача, з поданим позовом не погодився.

У судовому засіданні та поданих до суду письмових запереченнях (а.с. 50-52) послався на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 20.01.2015р № прийняте ДПІ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України; суми податкового зобов'язання, визначені у податковому повідомленні - рішенні, є обґрунтованими, а акт перевірки контрагента позивача - ТОВ «Філакас» від 10.11.2014 року № 6543/20-31-22-03-07/34955462 дає змогу зробити висновок, що останній не має можливості здійснювати господарську діяльність, у зв'язку з тим, що не підтверджено реальність здійснення господарських операцій із постачальниками та покупцями. Отже, в зв'язку з наведеним, позивачем було безпідставно віднесено до складу податкового кредиту у липні 2014 року ПДВ на суму 8657,00 грн., чим порушено п. 198.4 ст. 198 ПК України.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, встановив наступне.

Фізична особа - підприємець зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради 12.01.2000 року та перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з 31.01.2000 року за № 39344 ( а.с.29-31).

Фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 ( код НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Філакас» ( код 34955462) за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 року. За результатами проведеної перевірки було складено акт від 26.12.2014 року за № 6115/1702/НОМЕР_1 (а.с. 9-17).

З висновків акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення позивачем: п. 198.4 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ у липні 2014 року на суму 8657,00 грн.

За наслідками проведеної перевірки та складеного акту було винесено податкове повідомлення - рішення за № від 20.01.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 12985,50 грн., з яких: за основним платежем - 8657, 00 грн., за штрафними ( фінансовими) санкціями - 4328,50 грн. (а.с. 8)

Як встановлено, підставою для зазначених висновків податкового органу став акт ДПІ у Київському районі м. Харкова від 10.11.2014 року №6543/20-31-22-03-07/34955462 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Філакас" з питань правильності визначення, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.03.2014 року по 31.07.2014 року, яким встановлено, що ТОВ «Філакас» за перевіряємий період здійснювало операції з фінансово - грошовими потоками відповідно до правочинів, які укладені в порушення вимог ЦК України та ПК України, а саме: не встановлено реальності вчинених правочинів у зазначеному періоді з огляду на відсутність їх економічного змісту з обставин, викладених в акті перевірки, що зумовлює безпідставність формування показників податкової звітності в частині визначення об'єкту оподаткування. Встановлено також порушення контрагентом позивача пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, ст. 44, ст. 185, ст 187, п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України - завищення податкових зобов'язань на загальну суму 3085779 грн. та завищення податкового кредиту на загальну суму 3085430 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з його контрагентом встановлено, що після надання позивачем декларації з ПДВ за липень 2014 року, до складу податкового кредиту якої було включено суми ПДВ по податковим накладним, отриманим від ТОВ "Філакас", на загальну суму 8657,18 грн. - не встановлено факту реальності здійснення взаємовідносин.

В акті перевірки відповідач зазначив, що між даними задекларованого ФОП ОСОБА_3 податкового кредиту та даними податкових зобов'язань ТОВ «Філакас» виявлені розбіжності.

Враховуючи обставину що ТОВ «Філакас» не має можливості здійснювати діяльність у зв'язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських відносин з постачальниками та покупцями, позивач придбав товари, які призначені для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування, або звільняються від оподаткування, а суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням, не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника, чим було безпідставно віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ за липень 2014 року суму податку на додану вартість 8657,00 грн.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що правочини, укладені позивачем з ТОВ "Філакас" мають ознаки нереальності здійснення.

Перевіряючи правомірність висновків, викладених податковим органом в акті перевірки, та прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень, судом встановлено наступне.

В перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з контрагентом - ТОВ «Філакас».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи між ТОВ «Філакас» ( продавець) та позивачем ( покупець), 03.03.2014 року укладено договір купівлі - продажу № 1/03 ( а.с. 36-37).

За умовами п. 1 даного договору продавець зобов'язаний передати у власність покупця товарно - матеріальні цінності: запасні частини до автобусів та вантажним автомобілям, а покупець зобов'язаний прийняти та своєчасно сплатити дані ТМЦ на умовах даного договору. Поставка товару здійснюється за рахунок ФОП ОСОБА_3 на умовах самовивозу.

Матеріали справи містять: видаткові накладні № 72 від 23.07.2014 року, №7 від 01.07.2014 року, податкові накладні №72 від 23.07.2014 року на суму 19176,00 грн., в т.ч. ПДВ 3196 грн., № 7 від 01.07.2014 року на суму 32767,08 грн., в т.ч. ПДВ 5461,18 грн., рахунки - фактури № 973 від 01.07.2014 року та № 1337 від 21.07.2014 року. Розрахунки між підприємствами здійснювались у безготівковій формі.

Також під час судового розгляду встановлено, що позивачем під час проведення перевірки та судового розгляду не було надано товаро - транспортних накладних, журналу реєстрації виданих довіреностей, документів щодо руху товару, інформації щодо складських приміщень та транспортних засобів позивача, оборотно - сальдової відомості, відомостей щодо порядку прийняття продукції за кількістю та якістю, щодо зберігання ТМЦ, їх подальшої реалізації або використання у власній господарській діяльності.

Згідно наданої на запит суду податкової звітності з ПДВ, у липні 2014 року обсяги постачання (без ПДВ) ТОВ "Філакас" склали 3892222 грн. Згідно звіту за формою 1-ДФ за 3 квартал 2014 року у штаті ТОВ " Філакас " працювало 2 особи, з яких 1 згодом звільнився (а.с. 59). Отже, суд приходить до висновку, що незначна кількість працівників вказаного підприємства не мала фізичної можливості здійснювати господарську діяльність вказаного підприємства.

На підставі викладеного, суд вважає неможливим здійснення даних господарських операцій та вважає їх здійснення позивачем з метою штучного формування валових витрат та штучного формування податкового кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV, на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Отже, згідно вказаної правової норми, первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Порядок формування валових витрат, обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9. п.139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 138.4 ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, за відсутності належних первинних документів, позивачем не підтверджено правомірність формування валових витрат.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Пунктом 198.4. ст. 198 ПК України визначено, в разі якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документу.

Таким чином, позивачем під час судового розгляду не надано доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Філакас», не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю. Позивач неправомірно задіяв в складі валових витрат та в складі податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість витрати по взаємовідносинам з вказаним контрагентом.

Отже, при наявності таких первинних документів, як податкові накладні, не було встановлено фактичне вчинення правочинів, виконання їх умов в межах господарської діяльності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 20.01.2015 р. відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а позовні вимоги позивача щодо його скасування є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (61022, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, р/р 4011) судові витрати у розмірі 1644,00 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанову складено 09.04.2015 р.

Суддя Сагайдак В.В.