Справа № 807/3609/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3609/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі - Cтенавській А.М.,

за участю сторін:

позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркан"- представник Шевченко В.В.,

відповідача: Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області- представник Ліуш Б.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркан" до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 24 березня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 26 березня 2015 року.

20 листопада 2014 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркан" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Маркан", за наслідками перевірки було винесено три податкові повідомлення-рішення, за якими вбачає безпідставне віднесення до складу податкового кредиту ПДВ за червень та липень 2014 року, що спростовується тим, що жодним із чинних законів не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, у позасудовому порядку, визнавати недійсність договорів, а також даних зазначених платником податків у податкових деклараціях. Підставами для винесення іншого оскаржуваного податкового повідомлення-рішення послужило, те, що позивачем у червні 2014 року за самостійним рішенням (наказ № 7) було проведено ліквідацію основних виробничих фондів всупереч вимогам ст. 189.9 статті 189 ПК України. Однак, позивач вважає, що дія цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили.

У судовому засіданні, представник позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у запереченнях проти позову. Пояснив, що проведеною перевіркою встановлено, порушення:

- п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ «Маркан» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2014 року на суму- 40492 грн.;

- п.185.1 ст.185. п.188.1 ст.188, абз.«а» п.198.1. п.198.3 п.198.6 ст.198 , абз.1 п.189.9. ст. 189, пп. 14.1.19 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України , ТОВ «Маркан» занижено податкові зобов'язання за червень 2014р. на 24368,00 грн. , завищено податковий кредит за червень 2014р. на 24150,00 грн. та призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 40492,00грн. заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на - 8026,00грн.

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, абз.«а» п.198.1, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, ТОВ «Маркан» занижено податковий кредит за липень 2014 року на 22650,00 грн., що призвело до завищення від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за липень 2014 року на 22650,00 грн., яке складає 13646,00 грн. Проведеною перевіркою відображеного показника в рядку 10.1 встановлено, що підприємство отримувало послуги по отримання електроенергії, газу, послуги по експертизі, оформлення та засвідчення сертифікатів походження, ТМЦ (каучуковий, латексний, поліуретановий клей та ін.). що пов'язані з веденням господарської діяльності.

Перевіркою показників, відображених в рядках 10-17 Декларації за червень-липень 2014 року встановлено наступне. Основними постачальниками ТОВ „Маркан'" у періоді, що перевіряється були: ТОВ "Торговий Дім БІД Шелтер", ІПН 75 - послуги по контролю та виготовлення заготівок верху взуття; ТОВ "Екоіталія", ІПН 30 -клей; ПАТ "Закарпаттяобленерго", ІПН - електроенергія; ТОВ "Дукат Плюс", ІПН 10 - канцтовари;- ТОВ "Швейнік". ІПН 14 - голки; ПрАТ "МТС Україна" - послуги зв'язку; ПАТ "Ужгородська взуттєва фабрика" - оренда нежитлового приміщення.

Проведеною перевіркою відображеного показника в рядку 10.1 встановлено наступне. ТОВ „Маркан" включено до податкового кредиту за червень-липень 2014 року податкові накладні, отримані від ТОВ „Торговий Дім Шелтер". У межах проведення даної перевірки, посадовим особам ТОВ „Маркан" було вручено запит №7656/10/07-01-15-01 від 09.10.2014 „Про надання інформації та її документального підтвердження" щодо реальності здійснення фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ " Торговий Дім Шелтер". В поясненні ТОВ "Маркан" на даний запит відсутня інформація, що могла би підтверджувати фактичне здіснення фінансово-господарських операцій із ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер". Враховуючи вищенаведене, оскільки реальність вчинення господарських операцій по ланцюгу постачання ТОВ "Маркан" - ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, таким чином, як вказує відповідач у ТОВ «Маркан» не підтверджено реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер". Представник відповідача звертає увагу суду на те, що укладені угоди з ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер" є такими, які завідомо суперечать інтересам держави та суспільства, а саме направлені на ухилення від сплати податків, оскільки ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер" здійснює операції з метою штучного формування податкового кредиту, та які не можуть мати реального товарного характеру, тобто вчиняло умисні дії, направлені на ухилення від сплати податків.

Враховуючи зазначене, як зазначає відповідач, ДПІ у м. Ужгороді правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства прийнято вищенаведені податкові повідомлення - рішення, а тому підстави для скасування таких відсутні.

Заслухавши сторони, встановивши обставини справи, які були перевірені в судовому засіданні належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно Виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ТОВ «Маркан» зареєстроване за адресою : 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Мукачівська, 44, ( а.с. 48).

Судом встановлено, що на підставі п.20.1 ст.20. п.200.11 ст.200 Податкового кодексу України, п.6 Постанови КМУ від 27.12.2010 року за №1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку» та наказу ДПІ у м.Ужгороді ГУ МП у Закарпатській області від 09.10.2014р. ча №907 , ДПІ у м. Ужгороді проведено документальну позапланову виїзну перевірку

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «Маркан», код за від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 р., складено акт перевірки від 23.10.2014 №2749/07-01-15- 01/34262126 ( а.с.10-21).

На підставі вищезазначеного акту , встановлено наступні порушення :

- п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ «Маркан» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2014 року на суму- 40492 грн.

- п.185.1 ст.185. п.188.1 ст.188, абз.«а» п.198.1. п.198.3 п.198.6 ст.198 , абз.1 п.189.9. ст. 189, пп. 14.1.19 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України , ТОВ «Маркан» занижено податкові зобов'язання за червень 2014р. на 24368,00 грн. , завищено податковий кредит за червень 2014р. на 24150,00 грн. та призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 40492,00грн. заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на - 8026,00грн.

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, абз.«а» п.198.1, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України , ТОВ «Маркан» занижено податковий кредит за липень 2014 року на 22650,00 грн., що призвело до завищення від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за липень 2014 року на 22650,00 грн., яке складає 13646,00 грн.

За результатами розгляду матеріалів перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.11.2014 року :

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану

вартість у розмірі 40492 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) у розмірі - 10123,00 грн. ( а.с. 22);

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 22650 ,00 грн. ( а.с.23);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі - 10032,50 грн. (основний платіж - 8026 грн., штрафна (фінансова) санкція (штраф) -2006.5 грн.), ( а.с. 25).

Згідно з висновками відповідача, в порушення п. 185.1. ст..185. п. 188.1. ст.188. абз. «а» п. 198.1., п. 198.3., п. 198.6. ст..198 ПК України позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ за червень та липень 2014 року, по податковим накладним, виданим ТОВ «Торговий Дім БЦ, Шелтер». а саме: за червень 2014р. - 24150,00 грн.; за липень 2014р. - 22650,00 грн.

Роблячи такий висновок, відповідач виходив з того, що « угоди з ТОВ «Торговий Дім БЦ Шелтер» є такими, які завідомо суперечать інтересам держави та суспільства, а саме направленні на ухилення від сплати податків, оскільки ТОВ «Торговий Дім БЦ Шелтер» здійснює операції з метою штучного формування податкового кредиту, та які не можуть мати реального товарного характеру. тобто вчиняло умиснідії, направлені на ухилення від сплати податків.

З 01.01.2011 року з набранням чинності Податковим кодексом України відносини, що виникають у сфері справляння податку на додану вартість регулюється розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу, об'єктом оподаткування є операції платника податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Так, пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як слідує із акту перевірки, оскільки реальність вчинення господарських операцій по ланцюгу постачання ТОВ "Маркан" - ТОВ "Торговий дім БЦ Шелтер" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух актів, задекларований на папері, таким чином, у ТОВ "Маркан" не підтверджено реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Торговий Дім БЦ ШЕлтер"

Судом під час розгляду справи, встановлено, що реальність господарських операцій підтверджується: договором ( а.с 27), актами приймання передачі наданих послуг ( а.с.29, 30); податковими накладними зареєстрованими в реєстрі( а.с. 34-35), податковими деклараціями з податку на додану вартість ( а.с. 36-39).

При цьому, судом не можуть прийнятися доводи представника відповідача та які зазначені в акті перевірки ( а.с. 19), що податкові накладні складені та підписані керівником Єгорович Антоном Денисовичем, як останній пояснив не складалися та не підписувалися, з огляду на таке:

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.99 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.99 року є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані накладні, документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Відтак, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в ціні за надані послуги, виконані за актами приймання-передачі наданих послуг, відповідає вимогам п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд вважає, протиправним виключення відповідачем сум ПДВ, сплачених позивачем ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер" в ціні наданих послуг зі складу податкового кредиту.

З системного аналізу даної норми вбачається, що обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

Податковим органом вироку суду в кримінальній справі щодо фіктивного підприємництва ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер" суду не надано.

Враховуючи наведене вище суд вважає висновки податкового органу про нікчемність правочинів між позивачем та ТОВ "Торговий Дім БЦ Шелтер" - необґрунтованими, а посилання на акт перевірки від 15 серпня 2014 року № 2775/15-1/36596896 Білоцерківської ОДПІ про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Торговий дім БЦ Шелтер" щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ "Маркан" (а.с. 93) в обґрунтування доводів відповідача в судовому засіданні -безпідставними.

Статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з ч. 2 цієї ж статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Державною податковою інспекцією жодних доказів того, що ТОВ "Маркан" та/або ТОВ ""Торговий Дім БЦ Шелтер"" під час укладання договору з надання послуг завідомо (з прямим або непрямим умислом) діяли всупереч інтересам держави і суспільства суду не надано.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судомнедійсним.

Закріплена ст.204 ЦК України, умова нікчемності «встановлена судом» або «встановлена законом». Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність встановлена законом, а не актами перевірки, хоч би які факти були в цьому акті відображені.

Таким чином, договір №02/6-14 від 02.06.2014р., який укладено між позивачем і ТОВ «Торговий Дім БЦ Шелтер», не може вважатись нікчемним в силу вищенаведеного.

Крім того, як випливає із змісту п.5 Постанови пленуму Верховною суду України від 06.11.2009р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи наділені тільки правом на звернення до суду з окремою позовною вимогою про стягнення в дохід бюджету доходів, отриманих від нікчемного правочину, проте не можуть давати такій угоді будь-яку кваліфікацію, що спричиняє юридичні наслідки.

На момент проведення перевірки судового рішення про визнання недійсним вищенаведеного договору №02/6-14 від 02.06.2014р. або іншого рішення, на підставі якого можна говорити про нікчемність або нереальність проведення господарської операції за цим договором, не існувало, як не існує його і на момент подання цього позову.

Також слід зауважити, що жодним із чинних законів України не передбачено права, органу (посадових осіб) державної податкової служби самостійно, у позасудовому порядку, визнавати недійсність договорів, а також даних, зазначених платником податків у податкових деклараціях, що підтверджується відсутністю таких повноважень у ст.20 ПК України, яка містить перелік повноважень відповідача.

Отже, позивачем правомірно віднесено сплачені за договором №02/6-14 від 02.06.2014р. у ціні послуг суми ПДВ до складу податкового кредиту ПДВ за червень у сумі 24150,00 грн. та липень 2014 року у сумі 22650,00 гри. по податковим накладним, виданим ТОВ «Торговий Дім БЦ Шелтер».

Проведеною перевіркою встановлено, також, що червні 2014 року позивачем за самостійним рішенням (наказ №7 від 02.06.2014р.), ( а.с. 40) було проведено ліквідацію основних виробничих фондів - будівлі котельні (літера 24) по вул.Мукачівській,44. у м.Ужгороді, загальною площею 208,00 кв.м.. Відповідно до акту на списання основних фондів (Типова форма №ОЗ-3 ) від 30.06.2014р.за № 2. станом на 30.06.2014р. залишкова вартість будівлі становила 121841,36 грн. На замовлення позивача, експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат серія НОМЕР_1 від 31.07.2012р.) було складено акт технічною обстеження, згідно якого подальша експлуатація або реконструкція будівлі котельні неможлива і вона підлягає повній розборці у зв"язку з аварійним станом ( а.с. 41-47).

На думку відповідача, позивач неправомірно скористався абз.2 п. 189.9 ст.189 ПК України та в порушення абз.1 п. 189.9 ст.189. п.185.1 ет.185. пп. 14.1.19 п. 14.1 ст.14 ПК України не нарахувало податкові зобов'язання з ПДВ у червні 2014р. на залишкову вартість ліквідованої будівлі котельні в сумі 24368,00 грн. оскільки він подав відповідачу вищевказані документи після граничного терміну подання податкової декларації з ПДВ за червень 2014р.(21.07.2014р.) та після подання податкової декларації з ПДВ за червень 2014р. в електронному вигляді (р.№ 17.07.2014р.). а саме 25.07.2014р. ( із супровідним листом до податкової декларації з ПДВ за червень 2014р. за вих. №37 від 21.07.2014р.).

Суд вважає, вищевказаний висновок відповідача необґрунтованим та незаконним з наступних підстав.

За правилами п. 189.9. ст.189 ПК України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або

невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає органу державної податкової служби відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Чинним законодавством України не встановлено порядок, спосіб та терміни, які обов"язково повинен дотримати платник податків при наданні податковому органу відповідного документу про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів.

Враховуючи, що на момент здійснення ліквідації до ст. 189.9 ПК України не були внесені зміни і доповнення щодо порядку та строків подання податковому органу документів на списання та ліквідацію основних засобів, позивач керувався загальними положеннями, які містяться в ньому та якими врегульовуються обов'язки обох сторін, правила їх поведінки та які мають переважаюче юридичне значення над неофіційними роз'ясненнями. Обов'язок надавати позивачем відповідні документи про ліквідацію основних виробничих або невиробничих засобів визначений ст.85 ПК України, згідно з якою платник податків зобов"язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи під час перевірки. Такий обов"язок виникає у платника податків після початку перевірки. Положення цієї статті кореспондують із нормами ст.20.1.6 ПК України, відповідно до якої податкові органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Крім того, ПК України визначає обставини, за яких податковий орган має право отримати належні документи коли, у відповідності до ст.71 ПК України, звертається до платників податків та інших суб"єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Що стосується надання підтверджуючих документів до податкової декларації, то слід зазначити, що порядок подання до територіальних органів Міністерства доходів і зборів України податкової звітності регулюється ст.46, ст.49 і ст.203 ПК України та регламентується Порядком заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженим наказом Міндоходів України від 13.11.2013року № 678, яким встановлено, що у складі декларації подаються передбачені цим порядком додатки (у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації) та копії записів у реєстрах виданих га отриманих податкових накладних.

Натомість, жодний додаток, визначений цим Порядком, не містить відображення інформації та документів щодо підтвердження ліквідації основних виробничих або невиробничих засобів.

З урахуванням вищенаведеного, позивачем під час списання об'єкту основного засобу, дотримано законодавчо встановлену процедуру такого списання, подано до відповідача усі необхідні документи на підтвердження обставин, з якими законодавець пов'язує можливість ліквідації основних засобів.

Крім того, в акті перевірки встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач під час перевірки надав всю необхідну документацію на підтвердження знищення, розібрання або перетворення необоротних активів у інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням, а відтак у відповідача не було підстав для нарахування податкових зобов'язань з ПДВ на залишкову вартість будівлі котельні у червні 2014 року.

Отже, в даній частині позовних вимог адміністративний позов є також доведеним.

За приписами стаття 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. . В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень №, № та № від 10 листопада 2014 року.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркан" до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області від 10.11.2014 року за № , № , № .

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркан" ( , адреса: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Мукачівська, 44) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень, 00 коп. ) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяТ.В. Скраль