Справа № 826/20018/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Технології» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2015 року по справі за позовом Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Технології» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з поданням про стягнення з ТОВ «Люкс Технології» 125 603,21 грн. податкового боргу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2015 року позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Люкс Технології» податкову заборгованість у розмірі 123 603, 21 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ «Люкс Технології» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постановити в цій частині нову про відмову у задоволенні позову. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція підтримує таку правову позицію з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що З матеріалів справи вбачається, що податкова заборгованість підприємства у розмірі 125 603,21 грн. виникла на підставі результатів проведеної позивачем документальної позапланової перевірки ТОВ «Люкс Технології», яка оформлена актом від 18.06.2014 року № 3182/26-56-22-06-10/377725526 та за результатами якої 01.07.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення № про нарахування відповідачу суми грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів у сфері ЗЕД у розмірі 232 989,04грн., а 08.07.2014 року - податкове повідомлення - рішення № про нарахування податкового зобов'язання у вигляді пені за порушення термінів в сфері ЗЕД на суму 9 688,36грн.

Під час судового розгляду, представником відповідача були надані до суду наступні платіжні доручення про сплату підприємством частково податкової заборгованості: № 1016 від 29.12.2014 року на суму 35 000 грн., від 26.01.2015 року № 48 на суму 18 000 грн., від 05.02.2015 року № 70 на суму 3 400 грн., від 11.02.2015 року № 81 на суму 3 000 грн., від 05.02.2015 року № 70 на суму 3 400грн., №89 від 18.02.2015р. на суму 2 000 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що часткова сплата податкової заборгованості, визначеної відповідачем у даному адміністративному позові, лише вказує на фактичне погодження з наявністю у ТОВ «Люкс Технології» податкової заборгованості.

Станом на день прийняття рішення, відповідачем не надано суду доказів сплати податкової заборгованості у розмірі 123 603,21грн.

Таким чином, за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 123 603,21 грн., який виник на підставі зазначеного вище чинного податкового повідомлення - рішення.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Оскільки податкові зобов'язання відповідачем не сплачені в установлені строки, такі зобов'язання є податковим боргом.

Приписами ПК України встановлені обов'язки платників податків, такі як, виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З метою погашення даної податкової заборгованості до відповідача застосовані заходи по погашенню податкового боргу, а саме: на виконання пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, в разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу. Отже, позивачем на підставі ст. 59 ПК України направлено відповідачу податкову вимогу від 10.09.2014 №3187-25 про суму 232 996,31грн., яка належним чином вручена відповідачу.

Відповідно до п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно із п. 46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкове зобов'язання визначене самостійно платником в податковій декларації в силу положень п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку і вважається узгодженим.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.16.1.3 та пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 Кодексу встановлено, що суми грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання вважаються податковим боргом.

Пунктом 38.1 ст.38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

В порушення вищевказаних вимог Податкового кодексу України відповідач, у строки визначені законодавством, не сплатив в повному обсязі узгоджену суму податкового зобов'язання.

Відповідно до п.п.20.1.18 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

За ст.50 Бюджетного кодексу України податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи до державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Згідно п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків, зокрема, шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, оскільки вказані вище податкове повідомлення-рішення та податкова вимога відповідачем не оскаржувалися, податковий борг платника є узгодженим.

Посилання апелянта на необхідність зменшення судом апеляційної інстанції розміру податкової заборгованості до 100 000, 00 грн., в зв'язку зі сплатою відповідачем 23 603, 21 грн. боргу, що підтверджується платіжними дорученнями № 123 від 26.03.2015 року та № 126 від 30.03.2015 року приймаються до уваги апеляційною інстанцією. Проте, зазначені обставини жодним чином не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки сплата була проведена відповідачем вже після постановлення Окружним адміністративним судом м. Києва постанови від 19.02.2015 року.

При цьому, колегія суддів враховує те, що КАС України чітко визначає підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції, в переліку яких сплата частини податкової заборгованості (часткове виконання судового рішення) не значиться.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне роз'яснити відповідачу-апелянту, що вказані вище квитанції мають бути подані до органу ДВС України, який буде здійснювати виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2015 року та який врахує їх в якості часткового виконання даного судового рішення в разі відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Технології» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.