Справа № 813/2594/14
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 876/6387/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

при секретарі судового засідання - Ратушній М.І.

за участі представника позивача - Галамзди М.А.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року по справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 березня 2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 в якому просила винести рішення, яким зобов'язати відповідача виконати вимогу припису №118/11-з від 06 листопада 2013 року, а саме: знести об'єкт самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_1 (влаштовану над самочинною прибудовою до квартири №19) та привести квартиру №23 до попереднього стану (згідно технічної документації на квартиру).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Постановлено знести об'єкт самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_1 (влаштовану над прибудовою до квартири №19) та привести квартиру №23 до попереднього стану (згідно з технічною документацією на квартиру) з компенсацією витрат, пов'язаних із таким знесенням, за рахунок ОСОБА_4.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на неї, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач по справі не вправі приймати припис про знесення самочинно збудованого об'єкта, оскільки вказане право належить до виключної компетенції відповідного суду.

10 лютого 2015 року позивач по справі звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду з клопотанням, в якому просив Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області замінити на її процесуального правонаступника Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Заслухавши суддю доповідача, проаналізувавши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовну вимогу, суд першої інстанції виходив із того, що 06 листопада 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої складено Акт №118/11-з.

За результатами перевірки, 06 листопада 2013 року позивач по справі видав Припис за №118/11-з про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Даним Приписом позивач вимагав у відповідача знести об'єкт самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_2 та привести вказану квартиру до попереднього стану.

31 січня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено перевірку виконання вимог припису №118/11-з від 06 листопада 2013 року та встановлено, що на час перевірки вказаний припис відповідачем не виконано, порушення у сфері містобудівної діяльності не усунуто. За результатами перевірки складено акт проведення перевірки №8/01-з.

Згідно з ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

З аналізу вказаного нормативного положення суд першої інстанції зробив висновок, що позивач по справі володіє достатніми повноваженнями для винесення приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, в тому числі приписів про знесення самочинного збудованого об'єкта нерухомості, а також для звернення до суду з позовом у разі їх невиконання.

З висновками суду першої інстанції про задоволення вимоги позивача погодитися не можна. Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції неправильними і такими, що не відповідають вимогам законодавства України та приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно із ч.9 ст.37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про основи містобудування», особи винні у: виконанні будівельних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об'єктів несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Згідно із ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що з висновками суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги позивача погодитись не можна. Колегія суддів вважає зазначити, що до повноважень позивача віднесено право приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Вказане може бути здійснено шляхом визначення особі, яка вчинила виявлене інспекцією порушення, зокрема вимоги про зупинення будівництва (в разі коли таке не завершено), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій які усунуть такі порушення. Однак, позивач по справі не в праві приймати припис про знесення самочинно збудованого об'єкта, оскільки вказане віднесено до виключної компетенції відповідного суду. Отже, законодавцем було запроваджено виключно судовий механізм застосування таких заходів як знесення самочинного будівництва, метою чого було недопущення зловживань у цій сфері з боку органів державної влади, а тому враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що звернення позивача до суду із вимогою зобов'язати виконати припис про знесення самочинно збудованого об'єкта не може підлягати до задоволення.

Відповідно до ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року по справі №813/2594/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Богаченко С.І.

Суддя Старунський Д.М.

Суддя Рибачук А.І.

Повний текст ухвали виготовлено 31 березня 2015 року.