Справа № 565/48/15-а
Суддя: Демчина Т.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/48/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року 16 год. 50 хв. м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Демчини Т.Ю. при секретарі судового засідання Ковальчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області (надалі - управління ДВС) про скасування постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Черпак М.Л. від 27.08.14 р. про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.12.08 р. у адміністративній справі № 2-а-4. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час здійснення виконавчого провадження було неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки судове рішення управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради на момент закінчення виконавчого провадження виконане не було, і нараховані до сплати ОСОБА_1 суми одноразової компенсації та допомоги на оздоровлення стягувач не отримав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, та подав письмові заперечення проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовуються тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, на виконання якої 29.12.08 р. був виданий виконавчий лист № 2-а-4, було зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради (надалі - УПСЗН) виплатити ОСОБА_1 6015,60 грн. недоплаченої одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, який став інвалідом ІІ групи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, та 8454,90 грн. недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, а всього 14470,50 грн. Під час виконавчого провадження було встановлено відсутність у кошторисних призначеннях УПСЗН коштів, що передбачали би вказані виплати, у зв'язку з обмеженістю фінансових ресурсів Державним бюджетом України на 2013 рік видатків на виконання судових рішень вказаної категорії. У зв'язку з цим, державним виконавцем 27.02.14 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Дана постанова державного виконавця скасована постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09.04.14 р., у зв'язку з чим 24.04.14 р. виконавче провадження відновлене. 03.04.14 р. державним виконавцем до Кузнецовського міського суду Рівненської області направлено подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, яке ухвалою цього суду від 05.06.14 р. залишене без задоволення. Здійснення передбачених ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» заходів, які відповідно до п.11 ч.1 ст.49 вищезазначеного Закону є передумовою закінчення провадження з цих підстав, розглядалось державним виконавцем, однак, у зв'язку з наявністю поважних причин невиконання УПСЗН судового рішення штраф на боржника не накладався, матеріали до правоохоронних органів не передавались. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено державні гарантії щодо виконання рішень судів про стягнення коштів з державних підприємств, установ і організацій. З метою реалізації норм цього Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 440 від 03.09.14 р., якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до пп.3, 4 вищезазначеного Порядку, особа, на користь якої чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник звертуються до управління державної виконавчої служби відповідного головного управління юстиції за місцезнаходженням боржника, та надає встановлений Порядком перелік документів для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Саме в такому порядку здійснюється виплата коштів за судовими рішеннями даної категорії, прийнятими до 01.01.13 р. З підстав додержання при здійсненні виконавчого провадження вимог Закону представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

З огляду на положення ч.4 ст.122 КАС України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та їх представників у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в управлінні ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 10912543 з виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-а-4 від 29.12.08 р. Львівського апеляційного адміністративного суду про зобов'язання УПСЗН виплатити ОСОБА_1 6015,60 грн. недовиплаченої одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом другої групи внаслідок чорнобильської катастрофи, та 8454,90 грн. недовиплаченої допомоги на оздоровлення, а всього 14470,50 грн.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Черпак М.Л. від 27 серпня 2014 року виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового рішення закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». З постанови вбачається, що виконавчий документ боржником - УПСЗН - не виконано з поважних причин - відсутності фінансування коштів з Державного бюджету України, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до боржника встановлених ст.89 цього Закону штрафів та направлення подання до правоохоронних органів. У постанові зазначено, що державним виконавцем вжито всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на виконання рішення суду, а тому виконавче провадження підлягає закінченню у відповідності до п.11 ч.1 ст.49 цього Закону.

Таким чином, з позовної заяви, заперечень відповідача та дослідженої судом копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.08.14 р. судом встановлено, що присуджені ОСОБА_1 постановою Львівського апеляційного адміністративного суду кошти у загальній сумі 14470,50 грн., що підлягали виплаті стягувачу боржником УПСЗН, на момент закінчення виконавчого провадження не виплачені.

Згідно з п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Із змісту вказаних норм вбачається, що з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження закінчується лише у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, і державний виконавець вжив передбачені ч.3 ст.75 цього Закону заходи.

Такі дії, як вбачається з позовної заяви та письмових заперечень відповідача, державним виконавцем не вживались, і оскільки їх вжиття згідно з вищезазначеними нормами є передумовою закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з цієї підстави в такому разі не може бути визнано правомірним.

Суд вважає, що відповідач як орган державної влади, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження мав діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про наявність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Так, відповідно до ст.2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з п.3 Розділу ІІ Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

З метою регламентування порядку виконання вищезазначеної категорії судових рішень, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 440 від 03.09.14 р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Згідно з п.п.1,2 цього Порядку, він визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. У цьому Порядку термін «рішення» вживається у значенні: виконавчий документ за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Заявник подає до органу державної виконавчої служби визначений пунктом 4 Порядку перелік документів.

Проте, відповідно до п.18 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, а не його закінчення.

Суд також звертає увагу на те, що підставою закінчення виконавчого провадження у оскаржуваній постанові зазначено саме п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а не наявність спеціального закону та визначення іншого порядку виконання судових рішень такої категорії.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи з принципу покладення обов'язку доказування правомірності винесеного рішення у справах цієї категорії на відповідача, суд вважає недоведеною правомірність винесення заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Черпак М.Л. постанови від 27.08.14 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом Львівського апеляційного адміністративного суду № 2-а-4 від 29.12.08 р. Обставини справи свідчать про її незаконність, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для її скасування.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 37, 49-51, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст.11, 71, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області Черпак М.Л. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-а-4, виданим 29 грудня 2008 року Львівським апеляційним адміністративним судом, про виплату ОСОБА_1 недоплаченої одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: