Справа № 2а-2471/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/9991/76469/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року

у справі № 2а-2471/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)»

до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» (далі - ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)»; позивач) звернулось до суду з позовом до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби (далі - ОДПС - ЦО з ОВПП ДПС; відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 23 серпня 2011 року та № від 23 серпня 2011 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року та № від 23 серпня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» заявлено клопотання про заміну позивача у справі - ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» на Товариство з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» у зв'язку із зміною найменування, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин за 2009 - 2010 роки, за результатами якої складено акт № 625/40-40/7/20027449 від 05 серпня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 11 329 485,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 292 501,50 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 9 271 003,50 грн. (6 180 669,00 грн. - основний платіж, 3 090 334,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названі акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 7.2.4, 7.2.6, 7.2.8 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрторгмед», Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрАгроТрейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «СУДНОСЕРВІС», Приватним підприємством «Фірма «Истоки-С», Приватним підприємством «ВОБ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагоріс», Приватним підприємством «Астра БП», Приватним підприємством «Трансагрогрупп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Судносервіс Експорт», Приватним підприємством «IHTEPAIHBECT», Приватним підприємством «Компанія «Скіфія», Приватним підприємством «В-2», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікотрейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Контрол-Ком» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з урахуванням актів перевірок названих суб'єктів господарювання, в яких зазначено про неперебування постачальників позивача за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, непричетність посадових осіб деяких юридичних осіб до фінансово-господарської діяльності підприємств, а також викладено думки про те, що укладені зазначеними особами з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у даному випадку підстав вважати подані позивачем документи первинними бухгалтерськими в розумінні Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), тобто документами, які підтверджують фактичне придбання ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» сільськогосподарської продукції у контрагентів та дають йому право на формування податкового кредиту, позаяк видані товариству постачальниками на виконання недійсних (нікчемних) правочинів.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, посилався на формальну відповідність поданих позивачем первинних документів законодавчо встановленим вимогам щодо їх оформлення.

Колегія суддів вважає висновки як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції передчасними, виходячи з таких підстав.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

При вирішенні даного спору судовим інстанціям, з урахування принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та з огляду на доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних засобів та умов для здійснення відповідної господарської діяльності, необхідно було встановити, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) виконувались спірні поставки, за необхідності з'ясувати факт залучення постачальниками третіх осіб до виконання обумовлених поставок, а також дослідити наявність у контрагентів платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо).

При цьому варто врахувати, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що товар справді придбавався, але не в тих осіб, що зазначені в первинних документах, то такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» на податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось з'ясування обставин щодо прояву позивачем розумної обережності при укладанні договорів з ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «УкрАгроТрейд», ТОВ «СУДНОСЕРВІС», ПП «Фірма «Истоки-С», ПП «ВОБ», ТОВ «Вагоріс», ПП «Астра БП», ПП «Трансагрогрупп», ТОВ «Судносервіс Експорт», ПП «IHTEPAIHBECT», ПП «Компанія «Скіфія», ПП «В-2», ТОВ «Нікотрейд», ТОВ «Контрол-Ком».

Адже, за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність постачальника, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

При цьому Свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. А відтак, доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

І хоча, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин, останній не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатись на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.

У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, оскільки, враховуючи вимоги податкового законодавства, позбавляється можливості скористатись правом на податковий кредит з огляду на відсутність документів, що мають силу первинних.

Згідно з частинами 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна».

Касаційну скаргу Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.