Справа № 320/8922/14-а
Суддя: Пономаренко Л. Е.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.03.2015
Справа № 320/8922/14-а
30 березня 2015 року
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Пономаренко Л.Е,
при секретарі: Воробйової В.В.,
розглянувши адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю “Комфорт-Мелітополь” до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особі – комунальне підприємство “Житломасив” про скасування рішення суб’єкта владних повноважень,
ТОВ “Комфорт-Мелітополь” звернулося до Мелітопольського міськрайонного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 17.07.2014 №122 “Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах” та зобов’язати відповідача опублікувати оголошення щодо оскарження всього рішення у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.
Ухвалою від 28.11.2014 в судовому засіданні по справі в якості третьої особи залучено КП “Житломасив”.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що ТОВ “Комфорт-Мелітополь” є виконавцем послуг з управління будинками, спорудами, житловими комплексами або комплексами будинків і споруд на підставі договору, укладеному 29.12.2012 між КП “Житломасив” (балансоутримувачем) та ТОВ “Комформт-Мелітополь” (управителем). Оскаржуване рішення за своєю суттю є регуляторним актом і була порушена процедура його прийняття, передбачена Законом України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”. Окрім того, прийняте рішення порушує право позивача як виконавця послуг.
В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надав письмові заперечення та пояснив, що за оскаржуване рішення не є регуляторним актом, вважає, що прийняте рішення не порушує права позивача, так як прийнято відповідно до вимог чинного законодавства України.
В судовому засіданні третя особа надала письмові пояснення та зазначила, що мотиви і підстави, визначені позивачем є безпідставними та необґрунтованими, права позивача не порушені, тому позов задоволенню не підлягає.
В судове засідання, призначене на 30.03.2015 сторони не з’явились, від представника позивача та представника відповідача через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позиція сторін залишена незмінна. Третя особа не з’явилась, причини неявки суду не відомі.
У зв’язку з неявкою сторін у відповідності до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, справа розглядається в письмовому провадженні.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
01.08.2012 між Мелітопольською міською радою та КП “Житломасив” був укладений договір про утримання на балансі майна, за умовами якого комунальному підприємству “Житломасив” на баланс було передано майно для здійснення функцій утримання цього майна.
29.12.2012 між КП “Житломасив” та ТОВ “Комфорт-Мелітополь” був укладений договір про надання послуг з управління будинками, спорудами, житловими комплексами або комплексами будинків і споруд. За умовами зазначеного договору, ТОВ “Комфорт-Мелітополь” зобов’язується надавати КП “Житломасив” послуги з управління будинками, спорудами, житловими комплексами або комплексами будинків і споруд та об’єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях та послуги з утримання будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд та прибудинкових територій для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби споживачів у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг належної якості.
Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 17.07.2014 №122 було затверджено Перелік житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах, а саме: послуги з вивезення твердих побутових відходів; послуги з вивезення рідких побутових відходів; послуги з управління будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів споруд та прибудинкових територій. Зазначене рішення було оприлюднене в газеті “Новий день” 23.07.2014.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, суд звертає увагу на наступне.
Однією з підстав скасування рішення позивач зазначає те, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, його прийняття регламентується Законом України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, та прийнято воно було з порушенням норм цього Закону.
Державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (стаття 1 Закону).
Відповідно до статті 1 Закону регуляторний акт це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
Органом, який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності є державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва.
В матеріалах справи міститься відповідь-висновок Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, що рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 17.07.2014 №122 не є регуляторним актом, а, отже, посилання позивача на нездійснення процедури прийняття регуляторного акту є безпідставними.
Також позивач посилається на порушення його прав у зв’язку із прийняттям оскаржуваного рішення.
Слід зазначити, що акт державного чи іншого органу – це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
Таким чином, суд при вирішенні спору оцінює чи прийняте оскаржуване рішення в межах повноважень, компетентним органом та чи порушено права позивача.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Діяльність виконавчого комітету Мелітопольської міської ради регулюється Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”, пп.1 п.а ч.1 ст. 30 якого зазначено, що до відання виконавчих органів міських рад належить управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Тобто, оскаржуване рішення прийнято органом, що має повноваження, віднесені до його компетенції.
Основною підставою для скасування рішення виконавчого комітету позивач зазначав порушення його прав.
Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Однак, позивач так і не зміг обґрунтувати чим затвердження переліку послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах порушує його права. Зазначене рішення було прийнято у відповідності із вимогами Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Постанови КМУ “Про затвердження Порядку проведення конкурсу з надання послуг з вивезення побутових відходів”, Постанови КМУ “Про затвердження Порядку проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг та на підставі вимог Антимонопольного комітету України.
Так, статтею 27 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” встановлено, що укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) згідно з установленим переліком для об'єктів державної або комунальної власності здійснюється за результатами конкурсу. Перелік житлово-комунальних послуг, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах, визначає орган місцевого самоврядування.
Позивач, як особа, що надає послуги в сфері управління будинків, споруд, житлових приміщень, повинен розуміти, що оскаржуване рішення прийнято на майбутнє з метою недопущення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та запобіганню монополізації ринку цих послуг.
Однак, за своєю суттю це рішення не порушує права позивача на здійснення ним діяльності, не обмежує його права.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб’єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158, 160, 163 КАС України, суд,
Позов товариства з обмеженою відповідальністю “Комфорт-Мелітополь” до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особі – комунальне підприємство “Житломасив” про скасування рішення суб’єкта владних повноважень – залишити без задоволення.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови або з дня складання її у повному обсязі.
СУДДЯ: Л. Е. Пономаренко