Справа № 802/4441/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 березня 2015 р. Справа № 802/4441/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: Люлика Р.І.

представника відповідача: Щура А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка"

до: Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" (далі - ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка", позивач) з адміністративним позовом до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - Жмеринська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що у 2001 році ним перераховано кошти в сумі 12000,00 грн. для сплати заборгованості по податку на додану вартість через АКБ "Україна", які, в свою чергу не були перераховані останнім в рахунок сплати податку в зв`язку з банкрутством.

У подальшому, Жмеринська ОДПІ здійснила зарахування наступних платежів ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" в рахунок погашення вказаної суми.

При цьому, податкових органом не вчинено жодних дій спрямованих на врегулювання питання щодо перерахунку сплаченого ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" податку на додану вартість до Державного бюджету, оскільки жодних дій які б підтверджували факт звернення посадових осіб відповідача до ліквідатора АКБ "Україна" не здійснювалось.

Викладене в кінцевому рахунку призвело до виникнення спору між сторонами.

За вказаних обставин, ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просить:

визнати протиправними дії Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області щодо відображення в інтегрованій картці платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 16551,81 грн. та нарахування пені на вказану суму;

скасувати податкову вимогу від 08.12.2014р. № 15-25 Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визначення суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" у загальному розмірі 18564,18 грн.;

зобов`язати Жмеринську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Вінницькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" шляхом відображення сплати податкових зобов`язань по податку на додану вартість відповідно до призначення платежу, вказаному у платіжному дорученні № 142 за 31 травня 2001 року на суму 12000,00 грн., та скасувати (виключити) суми податкового боргу та пені нарахованих на вказану суму з дати нарахування цих сум.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях від 18.02.2015 р. (Вхід. № 3604). Крім того, зазначив, що звернення до ліквідатора банку щодо перерахунку податків до Державного бюджету не відноситься до функціональних обов`язків податкових органів, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані письмові докази, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду стало невідображення відповідачем в інтегрованій картці платника податків сплати позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 12000,00 грн.

Як зазначає позивач, 31 травня 2001 року ним, згідно платіжного доручення № 142, перераховано АКБ "Україна" 12000,00 грн., для подальшого їх перерахування як сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість, на підтвердження чого було надано лист регіонального уповноваженого ліквідатора банку "Україна" у Вінницькій області від 04.03.2003 р. № 130/202.

Однак, враховуючи те, що АКБ "Україна" збанкрутувало, вказані кошти по сплаті податку на додану вартість не були зараховані до Державного бюджету.

На думку позивача, Жмеринська ОДПІ повинна була вчини дії для сприяння врегулювання питання щодо перерахунку сплаченого ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" податку на додану вартість до Державного бюджету шляхом звернення до ліквідатора АКБ "Україна".

Враховуючи не вчинення таких дій відповідачем, в подальшому вказана сума увійшла до інтегрованої картки платника податків ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" як податковий борг з податку на додану вартість та була включена до податкової вимоги Жмеринської ОДПІ від 08.12.2014р. № 15-25.

За вказаних обставин, ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просить:

визнати протиправними дії Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області щодо відображення в інтегрованій картці платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 16551,81 грн. та нарахування пені на вказану суму;

скасувати податкову вимогу від 08.12.2014р. № 15-25 Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визначення суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" у загальному розмірі 18564,18 грн.;

зобов`язати Жмеринську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Вінницькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" шляхом відображення сплати податкових зобов`язань по податку на додану вартість відповідно до призначення платежу, вказаному у платіжному дорученні № 142 за 31 травня 2001 року на суму 12000,00 грн., та скасувати (виключити) суми податкового боргу та пені нарахованих на вказану суму з дати нарахування цих сум.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Податкового кодексу України (далі - ПК України) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. 1.1 ст. 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Стаття 21 ПК України визначає обов'язки і відповідальність посадових осіб контролюючих органів.

Так, відповідно до п. 21.1 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані:

21.1.1. дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами;

21.1.2. забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій;

21.1.3. забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень;

21.1.4. не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій;

21.1.5. коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності;

21.1.6. не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи;

21.1.7. надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З аналізу вказаних норм слідує, що податковий орган не наділений функціями звертатись до ліквідаторів банків у разі їх банкрутства з вимогами про зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу, які були перераховані його клієнтами.

При цьому, пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" від 05.04.2001 № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) передбачено, що переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. В силу п.1.15 ст. 1 Закону № 2346-III, ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону № 2346-III платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з п. 8.1 ст. 8 Закону № 2346-III, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону № 2346-III банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно п. 32. 8 ст. 32 Закону № 2346-III спори, пов'язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

В даному випадку, неперерахування коштів в рахунок погашення податкового боргу сталось в зв`язку з банкрутством АКБ "Україна", що не позбавляло права позивача в судовому порядку вживати захотів щодо повернення вказаних коштів, та здійснити подальше їх перерахування в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

На думку суду, в даному випадку, Жмеринська ОДПІ не мала жодних правових підстав для звернення до ліквідатора АКБ "Україна", оскільки вона не була суб`єктом вказаних правовідносин.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій з метою подальшого зарахування коштів в сумі 12000,00 грн. в рахунок погашення податкового зобов`язання з податку на додану вартість, відповідачем, в свою чергу, на думку суду, правомірно включено в подальшому вказану суму до інтегрованої картки платника податків ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" як податковий борг з податку на додану вартість та включено її до податкової вимоги Жмеринської ОДПІ від 08.12.2014р. № 15-25.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області щодо відображення в інтегрованій картці платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" суми податкового боргу з податку на додану вартість та скасування податкової вимоги від 08.12.2014р. № 15-25 задоволенню не підлягають.

Також, враховуючи встановлення судом правомірності включення Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області до інтегрованої картки платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" суми податкового боргу з податку на додану вартість не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов`язання Жмеринської ОДПІ внести зміни до інтегрованої картки платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка" шляхом відображення сплати податкових зобов`язань по податку на додану вартість відповідно до призначення платежу, вказаному у платіжному дорученні № 142 за 31 травня 2001 року на суму 12000,00 грн., та скасування (виключення) суми податкового боргу та пені нарахованих на вказану суму з дати нарахування цих сум.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" до Жмеринської ОДПІ про визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити повністю.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи встановлено, що з боку відповідача наведено достатньо доводів, які свідчать, що вчинення ним оскаржуваних дій відбувалось в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович