Справа № 817/340/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/340/15

23 березня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Цвіркун О.О., за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Янок Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправною та скасування податкової вимоги , -
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів і зборів у Рівненській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 20.08.2014 року №880-25 на суму 32441,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювана вимога прийнята відповідачем без з'ясування фактичних обставин справи, оскільки не враховано те, що всупереч вимогам абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України кредитором за кредитним договором між ним та позивачем не було належним чином повідомлено позивача про анулювання (прощення) боргу, а тому контролюючий орган безпідставно прийшов до висновку, що позивачем отримано дохід у вигляді додаткового блага у 2013 році у сумі 191825,37 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, подала суду письмові додаткові пояснення, у яких вказала, що відповідачем неправомірно не враховано дані уточнюючої податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, згідно якої, у позивача відсутнє декларування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб. Оскільки, як зазначила представник позивача, податковою інспекцією не було надіслано позивачу повідомлення про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації у встановлений законом строк, можна дійти висновку, що рішення про невизнання уточнюючої податкової декларації про майновий стан та доходи від 08.08.2014 року податковою звітністю відповідачем не приймалось. Покликаючись на пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, виходячи зі змісту якого обов'язковою передумовою формування податкової вимоги є наявність несплаченої суми узгодженого грошового зобов'язання, та враховуючи відсутність декларування позивачем податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік, вимога податкового органу щодо стягнення з позивача раніше задекларованих зобов'язань є безпідставною.

До того ж представник позивача зазначила, що відповідач безпідставно зробив висновки щодо порушення позивачем пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме неоподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, оскільки анулювання (прощення) ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 191825,37 грн. за кредитним договором №0 від 16.01.2008 року, не є тотожним отриманому податковому благу, котре згідно Податкового кодексу України має бути оподатковане. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб, у тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, який наразі позивач не отримував.

Разом з тим, представник позивача переконана про порушення кредитором порядку повідомлення боржника (позивача) про анулювання (прощення) боргу у спосіб, не передбачений умовами кредитного договору, відповідно до якого усі повідомлення здійснюються сторонами за адресою листування, визначеною у договорі.

Крім того, у ході судового розгляду представник позивача наголосила, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи ОСОБА_4, ПАТ «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення безнадійної кредитної заборгованості визнано удаваним правочином Договір про анулювання (прощення) частини заборгованості Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_3 за кредитним договором від 16.01.2008 року №0 у сумі 191825,37 грн. Натомість визнано укладеним 09.07.2013 року Додатковий договір №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 16.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 шляхом передання позичальникові відступного на суму 11 000,00 дол. США.

Оскільки Договір про надання кредиту №0, укладений 16.01.2008 року між ОСОБА_3 та первісним кредитором АТ «УкрСиббанк», права якого з 19.12.2011 року перейшли до АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 09.07.2013 року у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за вказаним договором перед кредитором, представник позивача переконана, , що в результаті реалізації договірних відносин між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 у позивача фактично не відбулося збільшення загального майнового права чи приросту його активів у тій чи іншій формі, а тому у нього відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України.

Як стверджувала у судовому засіданні представник позивача, враховуючи те, що сторонами по договору фактично було припинено дію договору кредиту передачею відступного, позивачем не було отримано оподаткованого доходу в розумінні статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а тому спірна податкова вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. З таких підстав просила позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що оскільки позивачем не було дотримано порядку заповнення податкової декларації, визначеного Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (затв. наказом Міністерства доходів і зборів України 11.12.2013 №793, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2013 за № 2179/24711), подання контролюючому органу уточнюючого розрахунку з прочерками не призвело до зміни суми нарахованого податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, нарахованого позивачем самостійно у поданій податковій декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік. Таким чином, як стверджувала представник відповідача у ході судового розгляду, за наявності суми податкового боргу виставлення позивачу податкової вимоги є обґрунтованим та відповідає приписам Податкового кодексу України.

За таких обставин, як зазначила представник відповідача у судовому засіданні, на підставі отриманої від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» інформації по фізичній особі ОСОБА_3 щодо виплачених доходів у вигляді податкового блага за 2013 рік з наданням відповідачу підтверджуючих документів, зокрема завіреної копії Повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу з доказами ознайомлення та вручення боржнику, представник відповідача переконана, що доводи позовної заяви не містять підстав для визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 20.08.2014 року №880-25 на суму 32 441,86 грн. З таких підстав просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За обставинами справи, 16.01.2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір №0 по надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. За умовами вказаного договору Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало позивачу кредитні кошти в сумі 25858 дол. США 00 цнт. Вказана сума кредиту дорівнювала еквіваленту 130582,90 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору.

19.12.2011 року права вимоги перейшли від первісного кредитора до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яким було розглянуто питання щодо можливості припинення кредитного зобов'язання шляхом сплати позивачем єдиним платежем наперед узгодженої з кредитором суми в розмірі 11000,00 дол. США (еквівалентна сумі 87923,00 грн.). Після передачі коштів відступних 09.07.2013 року позивачу було вручено повідомлення про те, що на підставі рішення кредитного комітету Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» № 41/26-2 від 13.06.2013 року та у відповідності до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, прийняте рішення щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за кредитним договором № від 16 січня 2008 року у сумі 191 825,37 грн.

Вказані обставини не заперечувались представниками сторін у ході судового розгляду та не підлягали доказуванню у справі.

30.04.2014 року позивачем самостійно подано до податкової інспекції податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, згідно якої сума доходу позивача складає 191825,37 грн., а сума податку, яка підлягає сплаті - 32380,91 грн. Проте, визначена позивачем самостійно у такий спосіб сума податкового зобов'язання у строк, передбачений законом, сплачена не була.

08.08.2014 року позивач подав податковому органу уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, яка заповнена позивачем з прочерками по усіх рядках.

Підставою для винесення оскаржуваної вимоги слугувало те, що позивач не сплатив у встановлений строк суму узгодженого податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32380,91 грн., самостійно ним визначену у податковій декларації за 2013 рік та нараховану з доходів у вигляді додаткового блага у сумі 191825,37 грн., на підставі рішення банківської установи про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 16.01.2008 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 9 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів, до яких відноситься і податок на доходи фізичних осіб (підпункт 9.1.2).

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України передбачено, що одним із платників податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитором за його самостійним рішенням;

- повідомлення платника податку про анулювання (прощення) боргу;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.05.2014 року Сарненською ОДПІ направлено запит Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (№3190/17-14-17-01-42) про надання інформації по фізичній особі ОСОБА_3 щодо виплачених доходів у вигляді податкового блага за 2013 рік та надання підтверджуючих документів.

Відповідно до інформації яку надало Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», у третьому кварталі 2013 року фізичній особі ОСОБА_3 було анульовано частину кредитної заборгованості, що відображено у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ). При цьому банком на користь фізичної особи було надано під підпис повідомлення про анулювання боргу від 09.07.2013 року.

Аналізуючи положення пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суд дійшов висновку, що боржник вважається повідомленим про анулювання (прощення) боргу у будь який нищевказаний окремий спосіб, який в сукупності є альтернативним для обрання кредитором, як то: 1) повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, 2) шляхом укладення відповідного договору, 3) шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу. Виходячи з викладених положень, твердження представника позивача про те, що відповідне повідомлення кредитор зобов'язаний був здійснити виключно у спосіб направлення рекомендованого листа за адресою позивача суд розцінює помилковим, оскільки положення кредитного договору не визначають зобов'язання кредитора направити саме повідомлення про прощення боргу боржника рекомендованим листом та не містять переваг над нормами, встановленими законом, зокрема Податковим кодексом України. Більше того, доведення повідомлення про прощення боргу до боржника під власноручний підпис виключає можливість його необізнаності із відповідними обставинами, а відтак не зумовлює відміну обов'язку сплати податку.

Згідно із підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Аналізуючи викладені положення Податкового кодексу України, суд погоджується з висновками податкового органу, що заборгованість, прощена позивачу банківською установою, включається до його річного оподатковуваного доходу як отримане додаткове благо.

При цьому суд критично оцінює доводи представника позивача щодо відсутності у позивача обов'язку зі сплати податку з доходів фізичних осіб за прощеним боргом за кредитним договором на підставі того, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2014 року визнано укладеним 09.07.2013 року Додатковий договір №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 16.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем шляхом передання позичальникові відступного на суму 11000,00 дол. США (еквівалент у гривнях - 87 923,00 грн.), оскільки наразі обов'язок сплати податку з доходів фізичних осіб виникає за фактом прощення (анулювання) боргу позичальника незалежно за наслідком якої угоди (цивільно-правового договору) даний факт має місце. При цьому суд зазначає, що вищевказана норма статті 164 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не конкретизує способу прощення (анулювання) боргу за кредитним договором позичальника, однак пов'язує обов'язок сплати податку з доходів фізичних осіб боржника з його наслідком - анулюванням (прощенням) боргу, який включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому слід враховувати, що оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей права. Обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватись з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства. зокрема цивільного, адже наслідки в податковому обліку платника податків створюють не самі собою правочини, в вчинювані таким платником дії або події що настають, та викликають зміни в структурі активів та зобов'язань платника. Такі висновки закріплені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 року.

Оскільки анулювання (прощення) кредитного боргу позивача спричинило зміни у структурі його зобов'язань (обов'язок погашення суми кредиту відпав), у контексті статті 164 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суму анульованого (прощеного) боргу суд розцінює як додаткове благо, що оподатковується за правилами розділу IV Податкового кодексу України.

Пунктом 179.1. статті 179 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Як свідчать обставини справи, 08.08.2014 року позивач подав контролюючому органу уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік. Дана уточнююча податкова декларація заповнена позивачем з прочерками по всіх рядках (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 №793 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.12.2013 року за № 2179/24711, у розділі VI декларації «Розрахунок податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок»:

1) у рядку 14 вказується сума податку на доходи фізичних осіб, яка підлягала перерахуванню до бюджету, за даними раніше поданої декларації за звітний податковий період, у якому виявлена помилка;

2) у рядку 15 вказується уточнена сума податкових зобов'язань з податку за звітний податковий період, у якому виявлена помилка;

3) у рядку 16.02 вказується сума, на яку зменшується податкове зобов'язання з податку у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Рядок 16.02 декларації заповнюється у разі, якщо в результаті виправлення самостійно виявлених помилок виявлено факт завищення податкових зобов'язань (значення рядка 15 декларації менше, ніж значення рядка 14 декларації).

У зв'язку з тим, що в поданій уточнюючій декларації у рядках 14 та 16.02 позивачем не відображені суми податкового зобов'язання із попередньої звітної декларації відповідно до вищезазначеного вказаною Інструкцією порядку, суд погоджується із висновками відповідача, що подання уточнюючої декларації, заповненої з порушенням встановленого порядку її заповнення, не призвело до зменшення самостійно нарахованого позивачем податку в сумі 32380,91 грн.

Суд не бере до уваги покликання представника позивача щодо неприйняття відповідачем вказано уточнюючої декларації, оскільки така була прийнята відповідачем, проте не змінила розміру податкового зобов'язання позивача згідно заповнених даних.

Таким чином, станом на дату формування спірної податкової вимоги №880-25 від 20.08.2014 року за позивачем рахувалась непогашена заборгованість перед бюджетом по сплаті податку на доходи фізичних осіб у сумі 32380,91 грн.

Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.4 цієї ж статті Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про правомірність дій податкового органу щодо винесення податкової вимоги від 20.08.2014 року №880-25 на суму 32441,86 грн., а доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству України, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами.

Натомість, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність вчинених дій та винесення оспорюваної податкової вимоги, отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Поряд з обумовленим, постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014 року утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення. Також, постановою Кабінету Міністрів України №311 від 06.08.2014 року утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком № 1 та реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби територіальні органи Міністерства доходів і зборів згідно з додатком №2. З названих додатків вбачається, що Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів реорганізована у Сарненську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

У поданих суду письмових запереченнях відповідач зазначив, що 21.11.2014 року проведено державну реєстрацію та розпочато діяльність Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області як територіального органу Державної фіскальної служби України, яка є правонаступником Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Тому, суд допустив процесуальну заміну відповідача на його правонаступника - Сарненську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Згідно частини третьої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, під час подання позовної заяви до суду позивачем сплачено 182,70 грн. судового збору згідно квитанції №137 від 23.02.2015 року та квитанції №270 від 05.02.2015 року (враховуючи повернення зайво сплаченого судового збору у сумі 0,38 грн. за ухвалою суду від 26.02.2015 року), що, враховуючи норми частини другої статі 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір», становить 10 відсотків ставки мінімального розміру судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру. Таким чином, решта суми судового збору підлягає стягненню з позивача, що складає 1644,30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн. = 1644,30 грн.).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з позивача - ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.