Справа № 445/1981/14а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 876/1774/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Кам'янка-Бузької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з адміністративним позовом до Кам'янка-Бузької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету від 01.09.2014 року № 142, зобов'язання розглянути заяви про встановлення піклування.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 29.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про призначення її піклувальником онука ОСОБА_1, оскільки вона є особою похилого віку - 83 роки і за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права, виконувати обов'язки та потребує стороннього догляду. Оскаржуваним рішенням відповідач рекомендував звернутись до суду для встановлення опіки. Вважають дане рішення протиправним, оскільки, підстав для визнання ОСОБА_2 обмежено дієздатною чи недієздатною, що відбувається в судовому порядку не має, а їх вимога про встановлення піклування була обґрунтована станом здоров'я останньої як особи похилого віку.

Постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.01.2015 року позов задоволено частково, а саме скасовано рішення виконавчого комітету, а в решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про забов»язання відповідача розглянути заяву припустився невірного тлумачення положень цивільного законодавства.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги за змістом аналогічно обґрунтуванням позовних вимог, суть яких зводиться до того, що відповідач зобов»язаний розглянути подану заяву.

Апелянти просять змінити постанову суду першої інстанції.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а також може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції та дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» вiд 21.05.1997 № 280/97-ВР визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Також ст.34 Закону України вiд 21.05.1997 № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

29.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до Камянка-Бузької міської ради про необхідність встановлення над нею піклування як особі, яка за станом здоров'я не може самостійно захищати свої права.

Рішенням виконавчого комітету Камянка-Бузької міської ради Львівської області від 01.09.2014 р. за № 142 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення його піклувальником над бабцею ОСОБА_2, 1931 року народження з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав особи похилого віку вирішено рекомендувати заявнику звернутись з районний суд з метою встановлення опіки над бабусею.

Приймаючи зазначене рішення виконавчий комітет покликається на вимоги ст. 63 ЦК України, частиною першою якої визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Наведена норма визначає встановлення опіки та піклування судом і в зазначений перелік не входить встановлення судом піклування над особами, які за станом здоров'я не можуть самостійно захищати свої права саме судом.

Відповідно до ч.1 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до п. 2 п.п.2 Правил опіки та піклування затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88 піклування також може бути встановлене над особами, які за станом здоров'я не можуть самостійно захищати свої права.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині скасування зазначеного рішення прийшов до висновку, що відповідачем при прийнятті цього рішення не було вирішено по суті заяву ОСОБА_1 про призначення його піклувальником над бабцею ОСОБА_2, 1931 року, як особою похилого віку.

Зважаючи на даний висновок суд першої інстанції безпідставно не погодився з вимогою позивачів щодо необхідності зобов'язати відповідача розглянути звернення останніх про встановлення над ОСОБА_2 піклування як особі, яка за станом здоров'я не може самостійно захищати свої права.

Оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції частково неправильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, апеляційну скаргу підприємства слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для часткового скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та в прийняття нової в цій частині про задоволення позову.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.01.2015 року у справі №446/1981/14а в частині відмову в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення даних позовних вимог.

Зобов'язати Кам'янка-Бузьку міську раду розглянути подану заяву ОСОБА_2 про призначення піклувальником онука ОСОБА_1.

Врешті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П.Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М.Обрізко