Справа № 2а-1362/10/1370
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2015р. м. Київ К/800/60605/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 року

у справі № 2а-1362/10/1370

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова від 30.03.2009 року № 0/1.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до декларації про доходи від 11.11.2008 року позивач задекларувала дохід від продажу частки у статутному фонді ТОВ «Чародійка» в сумі 1 000, 00 грн., одержаний у 2007 році.

30.03.2009 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення № 0/1, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів найманих працівників в розмірі 13 383, 39 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для нарахування вказаного податку відсутні.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Пунктом 1.15 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього ж Закону.

Пунктом 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що ставка податку становить 15 % від об'єкта оподаткування.

Відповідно пп. 8.1.1 п.8.1 ст.8 вказаного Закону податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах ст. 7 цього ж Закону.

В силу п.17.1 ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

Згідно із пп. 4.2.13 п. 4.2 ст. 4 вказаного Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери формах.

Відповідно до пп. 9.6.2 п. 9.6 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що суму податкового зобов'язання визначено з неправильним зазначенням назви податку та коду платежу.

Мотивування задоволення позову полягало у тому, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

У даному випадку суд касаційної інстанції зазначає, що за умови факту вчинення з боку платника податків порушень, які призвели до заниження податкових зобов'язань або завищення бюджетного відшкодування, заявлених у податкових деклараціях, допущені контролюючим органом процедурні порушення при складанні, надсиланні (врученні) податкових повідомлень-рішень, які не впливають на правильність визначення податкових зобов'язань, не є виключною підставою для визнання протиправними таких рішень.

Разом з тим, у зв'язку із наявністю у спірному податковому повідомленні таких недоліків як відсутність посилання на порушення певних норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», колегія суддів погоджується із тим, що дані обставини позбавляють можливості встановити наявність чи відсутність порушень позивачем податкового законодавства.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 року у справі № 2а-1362/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук