Справа № 813/8623/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р. № 876/1817/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представника відповідача - Лагутіна Б.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» про стягнення вихідної допомоги, -

встановив:

18.12.2014 ОСОБА_3 звернувся в суд із адміністративним позовом у якому просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» 133232 грн вихідної допомоги.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 позовну заяву залишено без розгляду.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справа та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати, а позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги його доводи про поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду, так як він вживав заходи щодо захисту своїх прав шляхом звернення до Залізничного районного суду м. Львова, рішення у якій за наслідками апеляційного оскарження він отримав 26.11.2014. На думку апелянта суд першої інстанції необґрунтовано посилається на те, що позивач міг раніше отримати копію судового рішення у вказаній справі, оскільки судом не враховано, що позивач проживає у гуртожитку де дуже важко отримати поштову кореспонденцію. Вказує, що він неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції щодо повідомлення про дату судового розгляду, однак отримував відповіді про значне навантаження та про дату судового засідання буде повідомлено письмово.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Суд першої інстанції свою ухвалу мотивував тим, що позивач пропустив визначений ч. 3 ст. 99 КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнався під час отримання довідки від 11.08.2010 № 10.1-749, а з розглядуваним позовом звернувся 18.12.2014. При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на те, що він звертався за захистом своїх прав у Залізничний районний суд м. Львова та тривалий апеляційний розгляд у Львівському апеляційному адміністративному суді, оскільки КАС України не передбачено, що перебування на розгляді у суді справи перериває строк звернення до адміністративного суду. На підставі викладено, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, а тому у відповідності до ст. 100 КАС України позовну заяву залишив без розгляду.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З огляду на викладені вище правові положення суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для звернення з розглядуваним адміністративним позовом встановлено місячний строк. Однак, суд першої інстанції не врахував того, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки виходячи з положень ст. 100 КАС України, якщо цей строк пропущено з поважних причин такий підлягає поновленню.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з метою реалізації свого права на судовий захист звертався з відповідним позовом у Залізничний районний суд м. Львова, який ухвалою від 02.08.2011 відмовив у відкритті провадження у справі. Вказану ухвалу ОСОБА_3 оскаржував у апеляційному порядку, за наслідками чого ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2013 апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Як зазначає позивач про дату апеляційного розгляду, а також про рішення суду апеляційної інстанції йому не було відомо, так як він проживає у гуртожитку, де вкрай важко отримувати поштову кореспонденцію. Про ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2013 йому стало відомо з листа Залізничного районного суду м. Львова від 26.11.2014 вих. 25084 (а.с. 15). Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували вказані доводи позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що звернення з позовом до суду не зупиняє перебігу строку звернення до суду, оскільки такі обставини свідчать про бажання особи захисти свої права та проте, що ним вживалися для цього відповідні заходи.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд), одним із аспектів якого є доступ до суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та як наслідок з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового залишення позовної заяви без розгляду, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/8623/14 - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 03.04.2015.