Справа № 127/6583/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6583/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романчук Р.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

01 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити постанову суду І інстанції шляхом її доповнення та задовольнити усі заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці та підтримала апеляційну скаргу позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити, а також заперечила щодо задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 02 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Вінницького міського суду Вінницької області, в якому просив визнати протиправними та незаконними щодо нього дії відповідача з невиплати та недоплати йому підвищеної пенсії на 50% мінімальної пенсі за віком, як учаснику війни, в період з 01 січня 1993 року по день прийняття рішення судом.

Задовольняючи позовні вимоги суд І інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а також, що в даному випадку відповідач діяв не в межах, не в спосіб та не в порядку встановленому Конституцією України та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду І інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В свою чергу, при вирішені питання щодо можливості відкриття провадження у справі, суддя з'ясовує чи відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду, відмови у відкриті провадження, а також чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо подано заяву про поновлення цього строку, то чи є підстави для її задоволення).

Строки звернення до адміністративного суду визначені статтею 99 КАС України. Зокрема, відповідно до частини 2 вказаної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки, ОСОБА_4 отримує пенсію довгий час, про розмір свого пенсійного забезпечення знає, то посилання на юридичну необізнаність не може бути прийнято судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом. В даному випадку наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду підлягають застосуванню за правилами КАС України.

Колегія суддів вважає за необхідне, вказати не те, що пенсія є щомісячним платежем, про виплату її позивачу в розмірі, який на його думку не відповідає вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було відомо при отриманні пенсії починаючи ще з 1993 року та відповідно про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись, отримуючи таку пенсію за відповідний місяць, а тому перебіг строку звернення до суду розпочався ще в 1993 році.

Крім того, як встановлено судом І інстанції та не заперечувалось сторонами, про розмір пенсійного забезпечення позивачу додатково стало відомо з листа управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 31 січня 2012 року (т. 1, а.с. 193).

З матеріалів справи встановлено, що в березні 2012 року позивач звертався до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання порушення відповідачем статті 1 Протоколу 1, статті 8, статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод; визнання протиправними та незаконними дії відповідача щодо позивача з невиплати та недоплати позивачу як учаснику війни в період з 1993 року по 2012 рік пенсії в розмірі 19556,28 грн., внаслідок яких відповідач спричинив позивачу збитки, які станом на 31 січня 2012 року, за попереднім обрахунком, склали 81818,70 грн.; стягнення матеріальної шкоди у вигляді: збитків від невиплати та недоплати позивачу як учаснику війни в період з 1993 року по 2012 рік в попередній сумі 81818,70 грн., обрахованій станом на 31 січня 2012 рік; 3% річних за користування грішми позивача у вигляді недоплаченої пенсії в попередній сумі 23457,23 грн.; стягнення моральної шкоди в розмірі 18 мінімальних пенсій за віком станом на день прийняття судом рішення по 1 мінімальній пенсії за кожен рік порушення прав позивача, що станом на день звернення до суду складає 14796 грн. та визнання незаконними та скасування щодо позивача управлінських рішень відповідача про невиплату, а також про призначення та виплату позивачу як учаснику війни пенсії в частині її розмірів.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 березня 2012 року (справа № 212/4034/2012) частину позовних вимог ОСОБА_4 за період з 1993 року по 04 вересня 2011 року залишено без розгляду, а щодо решти позовних вимог Ленінським районний суд м. Вінниці 28 травня 2012 року прийнято постанову про відмову у їх задоволенні. На даний час, за заявою позивача відкрито провадження про перегляд ухвали від 07 березня 2012 року (щодо залишення частини позовних вимог без розгляду) за нововиявленими обставинами.

При цьому, ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 07 березня 2012 року переглядалась судами апеляційної (ухвала від 24 квітня 2012 року) та касаційної інстанції (ухвала від 30 січня 2014 року), за результатами розгляду якими була залишена без змін.

Суд також приймає до уваги, що з моменту набрання законної сили ухвалою по адміністративній справі № 212/4034/2012, тобто з 24 квітня 2012 року, по день звернення позивача до суду з аналогічними позовними вимоги - 02 квітня 2014 року сплинуло майже два роки. Причини, через які позивач не звертався до суду протягом вказаного строку ні позивач, ні його представник не повідомили.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Причини пропуску строку звернення до суду, які досліджувались у даній адміністративній справі та у вищезазначеній справі № 212/4034/2012 є ідентичними. Позивач та його представник не навели суду жодних нових причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Посилання позивача на Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20 грудня 2011 року № 4176-VІ (набрав чинності 15 січня 2012 року) є помилковим. Так, відповідно до пп. 3 п. 5 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону України протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. У своєму позові позивач вимог про визнання незаконним правового акта не ставить.

Також безпідставним є посилання позивача на положення статей 257, 264 ЦК України, оскільки із змісту даних норм вбачається, що вони встановлюють тривалість і умови перебігу та переривання строку звернення до суду з позовами щодо захисту прав, свобод та інтересів у сфері приватно-правових (цивільних) відносин, а в даному випадку суд розглядає публічно-правовий (адміністративний) спір, тому до спірних відносин підлягає застосуванню строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 99 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішеннях від 27 лютого 1980 року у справі "Девеер проти Бельгії" та від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббігс та інші проти Великобританії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

А відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Твердження представника позивача у судовому засіданні про те, що застосовуючи ст. 99 КАС України суд фактично звужує обсяг прав позивача є не обґрунтованими. Вказані твердження спростовуються висновками Конституційний Суд України, зробленими у рішенні по справі № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Зокрема, Суд зазначив, що у процесуальних кодексах, в тому рахунку кодексі адміністративного судочинства України (ст. 99), лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України.

Таким чином, вирішуючи питання щодо поважності причини пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, а також дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

При цьому, позивачем не наведено жодних обставин пропущення строку звернення до суду близько 20 років та не наведено жодних обставин або доказів, які б перешкоджали позивачу звернутися до суду з даним позовом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано письмових доказів у підтвердження того, що ним не порушено строк звернення до суду за захистом порушених його прав, свобод та інтересів, або такий строк пропущено через поважні причини. Проте суд першої інстанції не взяв цього до уваги при розгляді справи та ухвалені оскаржуваної постанови.

Суд враховує, що по справі № 212/4034/2012 суд прийняв рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду через пропущення строку звернення до суду ще до відкриття провадження у справі, а тому підстави для закриття провадження у даній справі відсутні.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 199, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року в частині визнання протиправними та невідповідними Конституції України щодо ОСОБА_4 дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з невиплати та недоплати ОСОБА_4, як учаснику війни, в період з 18 серпня 1999 року по 31 грудня 2006 року підвищеної пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 підвищення до пенсії відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як учаснику війни, з 18 серпня 1999 року по 31 грудня 2006 року включно, з урахуванням проведених виплат, скасувати та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 квітня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.