Справа № 826/4712/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4712/14 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, в якому просив визнати дії не правомірними та зобов'язати вчинити дії.

23 квітня 2014 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, якою позовні вимоги доповнено вимогою наступного змісту: "Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № від 27.03.2014р. складене Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві відносно ФОП ОСОБА_2".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві № від 27.03.2014.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини першої статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві не оскаржує постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2014 в частині відмови у задоволенні позову, у зв'язку з чим колегія суддів суду апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного судового рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 31.10.2013 по 13.11.2013 ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві згідно з направленнями № 547/17-20П від 31.10.2013 та № 553/17-20П від 31.10.2013 та наказу від 21.10.2013 проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013.

У вступній частині зазначено акту вказано про те, що перевірку проведено з відома та в присутності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в приміщенні ДПІ у Святошинському районі міста Києва.

У розділі 3 «ВИСНОВОК» акта № 361/17-20/від 20.11.2013 зазначено, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 п. 177.2 ст. 177 Розділу IV Податкового Кодексу України, у зв'язку з чим встановлено неналежне ведення обліку доходів та витрат, що призвело до заниження зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 на загальну суму 807 331,98 грн.

17.03.2014 позивачем до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві були подані заперечення на акт № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013.

27.03.2014 на підставі акта перевірки № 361/17-20/НОМЕР_2 від 20.11.2013 прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок з доходів фізичних осіб (від підприємницької діяльності) на загальну суму 1 009 164,97 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 201 832,99 грн.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 27.03.2014 № прийнято відповідачем необґрунтовано, оскільки у відповідача не виникало права на проведення перевірки позивача, за результатами якої було складено акт, на підставі якого було винесено податкове повідомлення - рішення № від 27.03.2014, а отже були відсутні і правові підстави для виникнення у податкового органу обов'язку щодо визначення суми грошового зобов'язання та винесення відповідного податкового повідомлення - рішення.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам цієї справи, колегія суддів погоджується з викладеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено податковим органом в апеляційній скарзі, підставою для викладених в акті перевірки висновків про не підтвердження валових витрат по господарських операціях стало те, що ФОП ОСОБА_2 до перевірки не було надано передбачених законодавством первинних документів.

Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Підпунктом 77.6 пункту 77 Податкового кодексу України, встановлено, що допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків, при цьому право на проведення зазначеної перевірки виникає у податкового органу тільки за умови вручення під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня початку перевірки платнику податків копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки, а приступити до її проведення він має право за умови пред'явлення або надіслання також направлення на проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні.

З наявних в справі доказів вбачається, що копія наказу № 637 від 21.10.2013 та повідомлення про проведення перевірки відповідно до наданої відповідачем суду копії фіскального чеку № 5054 від 21.10.2013 були направлені позивачу 21.10.2013 о 20:46.

Відповідно до акта перевірки від 20.11.2013 перевірка позивача проводилась з період з 31.10.2013 по 13.11.2013.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що наказ № 637 від 21.10.2013 та повідомлення про проведення перевірки були направлені позивачу пізніше ніж за 10 календарних днів до дня початку перевірки.

Вказане згідно з положеннями пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України свідчить про те, що у цьому випадку у ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві не виникло права на проведення документальної планової перевірки платника податків - ФОП ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів зважає на ту обставину, що фіскальний чек № 5054 від 21.10.2013 може засвідчувати лише факт направлення позивачу поштової кореспонденції, водночас не може належним чином засвідчувати факт того, що на адресу позивача було направлено саме копію наказу № 637 від 21.10.2013 та повідомлення про проведення перевірки.

Доказів на підтвердження факту пред'явлення чи надіслання позивачу направлень № 547/17-20П від 31.10.2013 та № 553/17-20П від 31.10.2013 та службових посвідчень, згідно з якими було проведено перевірку за результатами якої складено акт № 361/17-20/від 20.11.2013 відповідачем суду надано не було, як і не було надано копій відповідних документів.

Таким чином, на підставі пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 мав право для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної перевірки, як і право не надавати до перевірки передбачених чинним законодавством первинних документів для підтвердження задекларованих валових витрат по взаємовідносинах з контрагентами.

Колегія суддів зазначає, що Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13.

Зважаючи на викладені положення норм податкового законодавства та позицію Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку про те, що акт перевірки від 20.11.2013№ 361/17-20/НОМЕР_2 у цьому випадку не може вважатись носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення з боку ФОП ОСОБА_2, на підставі якого могло б бути прийняте податкове повідомлення-рішення від 27.03.2014 № .

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Оскільки податкове повідомлення - рішення від 27.03.2014 № було прийнято відповідачем на підставі акта перевірки від 20.11.2013 № 361/17-20/НОМЕР_2, який не є носієм доказової інформації про порушення з боку позивача, а тому вказане рішення правомірно було скасовано судом першої інстанції.

Зважаючи на вкладене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в частині відмови у задоволенні позову не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.