Справа № 2-а/532/44/2014
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 р. Справа № 2-а/532/44/2014
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області на постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2014р. по справі № 2-а/532/44/2014

за позовом Прокурора Кобеляцького району Полтавської області

до Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Кобеляцького району Полтавської області (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області (надалі по тексту відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправним та скасувати пункти 1,2 рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради від 31.07.2014 року «Про деякі питання прийому дітей до дитячих садків міста Кобеляки», пункти 1,2 рішення Кобеляцької міської ради № 822 від 04.11.2014 року «Про внесення змін та доповнень до рішення від 31.07.2014 року № 604».

Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2014 року позовні вимоги прокурора Кобеляцького району Полтавської області задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункти 1,2 рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області № 604 від 31.07.2014 року «Про деякі питання прийому дітей до дитячих садків міста Кобеляки», пункти 1,2 рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області № 822 від 04.11.2014 року «Про внесення змін та доповнень до рішення від 31.07.2014 року №604»

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2014 року визнати нечинною та закрити провадження у справі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких послався на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий комітет Кобеляцької міської ради Полтавської області 31.07.2014 року прийняв рішення № 604 « Про деякі питання прийому дітей до дитячих садків міста Кобеляки».

Згідно абзацу першого пункту 1 цього рішення виконком встановив, що «до дитячих садків міста Кобеляки здійснюється прийом дітей віком від трьох років». Згідно абзацу другого рішення- «допускається як виняток прийом до дитячих садків тих дітей, які на 1 вересня досягли віку 2 роки 6 місяців , виключно на підставі відповідного розпорядження міського голови».

В абзаці першому пункту 2 рішення зазначено, що «забороняється прийом до дитячих садків міста Кобеляки дітей дошкільного віку, які не є жителями міста Кобеляки».

В абзаці другому пункту 2 рішення зазначено, що «допускається як виняток прийом до дитячих садків тих дітей, які не є жителями міста Кобеляки, виключно на підставі відповідного розпорядження міського голови. До числа таких дітей можуть бути віднесені діти переселенців із Криму та зони проведення антитерористичної операції, молодих спеціалістів та службових осіб, направлених на роботу в місто Кобеляки». ( а.с.5).

Рішенням № 822 від 04.11.2014 року «Про внесення змін та доповнень до рішення від 31.07.2014 року № 604» абзац перший пункту 1 викладено в наступній редакції «Встановити, що до дитячих садків міста Кобеляки здійснюється прийом дітей віком від трьох років, які є жителями міста Кобеляки», абзац 2 пункту 1 виключено. Пункт 2 викладено в редакції : «Встановити , що прийом до дитячих садків міста Кобеляки дітей з інших територіальних громад допускається за умови укладення між Кобеляцькою міською радою та місцевими радами таких територіальних громад договору про передачу міжбюджетних трансферів на дошкільну освіту до бюджету міста Кобеляки відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Закону України «Про співробітництво територіальних громад». ( а.с.38).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних рішень.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення(дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про дошкільну освіту» принципами дошкільної освіти, зокрема, є доступність для кожного громадянина освітніх послуг, що надаються системою дошкільної освіти.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак мають рівні права на здобуття дошкільної освіти у дошкільних навчальних закладах незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, а також у сім»ї.

Статтею 12 Закону передбачено типи дошкільних навчальних закладів, серед яких, зокрема, є:

-дошкільний навчальний заклад (ясла) для дітей віком від двох місяців до трьох років, де забезпечуються догляд за ними, а також їх розвиток і виховання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти;

-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) для дітей віком від двох місяців до шести (семи) років, де забезпечуються догляд за ними, розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти;

-дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх розвиток, виховання і навчання відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти.

Отже, з системного аналізу наведених норм Закону слідує, що дошкільна освіта є доступною для кожного громадянина від двох місяців до шести (семи) років незалежно від майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак та незалежно від підпорядкування, типів і форм власності дошкільних навчальних закладів.

Згідно п. 6 Положення про дошкільний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2003 р. № 305 прийом дітей до дошкільного навчального закладу здійснюється керівником протягом календарного року на підставі заяви батьків або осіб, які їх замінюють, медичної довідки про стан здоров'я дитини з висновком лікаря, що дитина може відвідувати дошкільний навчальний заклад, довідки дільничного лікаря про епідеміологічне оточення, свідоцтва про народження.

Згідно із п. 1.6 Статутів Кобеляцького дитячого садка №2 «Золотий півник» та Кобеляцького дитячого садка №1 «Світлячок» дошкільний заклад самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством, Положенням та даним статутом.

Пунктом 2.6 Статутів передбачено, що для зарахування дитини у дошкільний заклад необхідно пред»явити медичну довідку про стан здоров»я дитини, медичну довідку про епідеміологічне оточення, свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до п. 8.2 Статутів безпосереднє керівництво роботою дошкільного закладу здійснює його завідуючий (директор).

Отже, дошкільний заклад самостійно приймає рішення про зарахування дитини до дошкільного закладу.

Як вбачається з преамбули оспорюваних рішень, вони прийняті на виконання ст.ст. 29, 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов'язаних з охороною материнства і дитинства.

Статтею 32 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення здобуття неповнолітніми повної загальної середньої освіти; створення необхідних умов для виховання дітей, молоді, розвитку їх здібностей, трудового навчання, професійної орієнтації, продуктивної праці учнів; сприяння діяльності дошкільних та позашкільних навчально-виховних закладів, дитячих, молодіжних та науково-просвітницьких організацій.

З аналізу наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що ні вищенаведеними нормами, ні нормами іншого діючого законодавства виконавчі комітети міської ради не наділені повноваженнями встановлювати обмеження щодо прийому дітей до дитячих садків в залежності від місця проживання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів, зазначає, що приймаючи оскаржувані рішення відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оспорювані рішення є незаконними та прийнятими поза межами повноважень, наданих законом виконавчим органам міських рад.

Між тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про визнання протиправними оскаржуваних рішень та їх скасування, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваними рішеннями встановлені обмеження щодо прийому дітей до дитячих садків в залежності від місця проживання.

Таким чином, вказаними рішення встановлені певні заборони та правила поведінки, які розповсюджуються на невизначене коло осіб в зв'язку з чим вказані акти є нормативно-правовими.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів врегульовані ст. 171 КАС України.

Згідно з ч.8. ст. 171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Якщо у процесі розгляду справи щодо нормативно-правового акта виявлено незаконність або невідповідність правовому акту вищої юридичної сили інших правових актів чи їх окремих положень, крім тих, щодо яких відкрито провадження в адміністративній справі, які впливають на прийняття постанови у справі, суд визнає такі акти чи їх окремі положення незаконними або такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили (ч.9 ст. 171 КАС України).

Частиною 11 статті 171 КАС України передбачено, що резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Отже, нормативно-правові акти, у разі їх прийняття з порушенням вимог чинного законодавства, судом можуть бути визнані незаконними та нечинними.

Враховуючи прийняття відповідачем оскаржуваних рішень без належних повноважень, колегія суддів приходить до висновку про визнання оскаржуваних рішень повністю незаконними та нечинними.

Таким чином, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2014р. по справі № 2-а/532/44/2014 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Прокурора Кобеляцького району Полтавської області задовольнити частково.

Визнати незаконними та нечинними рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області № 604 від 31.07.2014 року «Про деякі питання прийому дітей до дитячих садків міста Кобеляки», рішення виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області № 822 від 04.11.2014 року «Про внесення змін та доповнень до рішення від 31.07.2014 року №604».

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.
Повний текст постанови виготовлений 06.04.2015 р.