Справа № 761/13172/14-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання постанови про повернення виконавчого документа незаконною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої службу Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 27.03.2014р. про повернення виконавчого документа стягувачу у рамках виконавчого провадження № 36155241 незаконною.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2011 р. у справі № 2а-3235/11, яка набрала законної сили, 13.11.2012р. був виданий виконавчий лист, який був пред'явлений позивачем до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця від 25.01.2013р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

24 вересня 2013р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду у зв'язку із перерахуванням ПФУ у м. Києві пенсійних виплат позивачу у відповідності до судового рішення, але неможливістю виплати заборгованості у зв'язку з відсутністю бюджетних призначень на ці цілі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2014р. задоволено подання державного виконавця та змінено спосіб та порядок виконання рішення суду , а саме стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь позивача суму у розмірі 2493,65грн. Вказана ухвала набрала законної сили.

27 березня 2014р. старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. була винесена постанова про повернення стягувачу виконавчого листа № 2а-3235/11 виданого 11.12.2012р. Шевченківським районним судом м. Києва про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити позивачу з 01.01.2011р. перерахунок та виплату пенсії по інвалідності на підставі ст..22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 130% від двох мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше проведених виплат.

У вказаній постанові державний виконавець зазначив, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначаються Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою кабінету Міністрів України від 03.09.2011р. № 845.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, зокрема, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901), виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2011 року № 845.

Згідно п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, або даних перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 01 січня 2013 року та встановив новий механізм стягнення коштів за рішеннями судів з рахунків, що обслуговуються органами казначейства.

Набрання чинності даним законом призвело до внесення відповідних змін до Порядку № 845, які набрали чинності з 06 лютого 2013 року, після чого перестала існувати норма, згідно якої виконання рішень про стягнення коштів з рахунків боржника, відкритих в органах Казначейства, здійснював державний виконавець у порядку та на підставі виконавчих документів (п. 24 Порядку № 845).

В новій редакції вказана норма визначила, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Даний Порядок № 845 з внесенням зазначених змін перестав передбачати не тільки можливість звернення державного виконавця про стягнення коштів до органів казначейства, але і виключив механізм такого звернення.

Крім того, до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» також було внесено зміни, які набрали чинності з 16 жовтня 2013 року, з урахуванням яких ч. 2 вказаної статті визначає, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Однак, відповідно до ч. 3 р. ІІ Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками, за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В. Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.