Справа № 804/7878/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2015 рокусправа № 804/7878/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Ковальчук В. І. (дов. від 03.11.2014 р.)

відповідача: - Курбацька Т. В. (дов. від 28.10.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БАРС»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року

у справі № 804/7878/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БАРС»

до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування вимог,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРС» звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області від 27.05.2014 №4-4987-11-3 в частині вимог, зазначених у пунктах №1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що частина вимог, зазначених у вказаних пунктах Припису, є необґрунтованими, оскільки не містять вимог на усунення виявлених порушень та мають строк виконання, не передбачений законодавством, а сам акт перевірки не встановлює порушень, на усунення яких направлені конкретні пункти вказаного припису.

Так, пункти 1, 3, 7, 10, 12 Припису мають термін виконання «Постійно». Пункти 5, 6 дублюють положення статистичного та податкового законодавства, не містять вимоги до усунення порушень та не мають кінцевого терміну виконання.

Пункт 2 Припису щодо розроблення інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та погодження її згідно вимог чинного законодавства є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ТОВ «БАРС» розробило вказану інвентаризацію та належним чином зареєструвало її в Департаменті екології та природних ресурсів Дніпропетровської області державної адміністрації.

Стосовно п.8 Припису відносно вирішення питання щодо збирання, очищення та відведення зливових вод з території підприємства позивачем зазначено, що на підставі ст. 96 Водного Кодексу України позивачем отримано висновок №154 державної екологічної експертизи, затверджений державним управлінням екології та природних ресурсів у Дніпропетровській області, а також позитивний висновок комплексної державної експертизи №04-464-10 (04-1230-09), затверджений ДП «Дніпропетровськдержбудекспертиза», згідно яких відвід дощових та талих вод з території ТОВ «Барс» здійснюється шляхом вертикального планування місцевості на існуючі автошляхи. Зазначеними експертними висновками необхідність збирання, очищення та якогось спеціального відведення зливових вод з території підприємства не передбачена, а отже вимоги п.8 Припису є безпідставними.

Стосовно п.9 Припису щодо забезпечення здійснення періодичного перегляду встановлених нормативів утворення відходів та погодження їх у відповідності до вимог чинного законодавства позивач зазначає, що ще у 2008 році зареєстрував в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області звіт по інвентаризації усіх видів відходів по ТОВ «Барс». Чинним законодавством не передбачено строки періодичного перегляду встановлених нормативів утворення відходів. Враховуючи, що технологія виробництва продукції та номенклатура виробів ТОВ «Барс» з часу попереднього встановлення нормативів утворення відходів не змінилася, що свідчить про протиправність п.9 Припису.

Пункт 13 Припису містить вимогу про надання на розгляд до Держекоінспекції в повному обсязі копій документів, що розглядаються в ході інспекційної перевірки згідно переліку питань, проте не містить жодної вимоги про усунення виявлених порушень, а тому суперечить положенням ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пункту 4.22. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, а отже є протиправним.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено з огляду на встановлені судом порушення підприємством вимоги Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані дії та рішення відповідача є цілком правомірними та відповідають чинному законодавству, і відповідачем було доведено їх правомірність.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу (а. с.55), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично мотивована доводами, викладеними в адміністративному позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційній скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області в період з 25.04.2014 по 20.05.2014 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Барс», за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За наслідками проведеної перевірки 27.05.2014 відповідачем винесено припис №4-4987-11-3, яким, зокрема, висунуто наступні вимоги:

пункт 1 «Дотримуватись вимог природоохоронного законодавства при здійсненні діяльності підприємства» з терміном виконання постійно;

пункт 2 - «Розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та погодити згідно вимог чинного законодавства» з терміном виконання 01.08.2014;

пункт 3 - «Діяльність підприємства, пов'язану з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснювати за наявністю дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря» з терміном виконання постійно;

пункт 5 - «Статистичну звітність складати відповідно з вимогами чинного законодавства» з терміном виконання до 20 числа місяця, слідуючого за звітним періодом;

пункт 6 «Розрахунок податкового зобов'язання з екологічного податку здійснювати в повному обсязі відповідно з вимогами чинного законодавства» з терміном виконання 40 днів з моменту закінчення звітного періоду;

пункт 7 - «Водовідведення підприємства здійснювати згідно вимог чинного законодавства» з терміном виконання постійно;

пункт 8 - «Вирішити питання щодо збирання, очищення та відведення зливових вод з території підприємства» з терміном виконання 01.08.2014;

пункт 9 - «Забезпечити здійснення періодичного перегляду встановлених нормативів утворення відходів та погодити у відповідності до вимог чинного законодавства» з терміном виконання 01.08.2014;

пункт 10 - «Діяльність щодо поводження з відходами здійснювати за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (декларації про утворення відходів)» з терміном виконання постійно;

пункт 12 - «Зберігання та видалення відходів здійснювати відповідно до вимог екологічної безпеки» з терміном виконання постійно;

пункт 13 - «Надати на розгляд до Держекоінспекції в повному обсязі копії документів, що розглядаються в ході інспекційної перевірки згідно переліку питань» з терміном виконання 01.06.2014.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваних вимоги та висновків відповідача.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначено Законом України №1264-ХІІ від 25.06.1991 «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до ст.16 Закону №1264-ХІІ управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, екологічної експертизи, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності.

Державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюється Радами та їх виконавчими і розпорядчими органами, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органами на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, та іншими спеціально уповноваженими державними органами.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони республіки, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Згідно із п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого указом Президента України №454/2011 від 13.04.2011, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України (далі - Міністр).

Відповідно до п.3 Положення до основних завдань Держекоінспекції належить, зокрема, здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорони природних ресурсів, екологічну та в межах своєї компетенції радіаційну безпеку, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами) та небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держекоінспекція України здійснює свої повноваження та державний нагляд безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України №877-V від 05.04.2007 «Про засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від суб'єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю); відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону; надавати (надсилати) суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; накладати штрафні санкції та вживати заходи, передбачені законом.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку. Розпорядчі документи щодо усунення порушень вимог законодавства можуть бути оскаржені до відповідного центрального органу виконавчої влади або суду в установленому законом порядку.

Особливості проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів визначено Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженим наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2009 року за № 18/16034.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного Порядку №464 перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства складається з таких основних частин: підготовка до перевірки; проведення перевірки; оформлення результатів перевірки (складання акта перевірки, оформлення інших матеріалів перевірки); обговорення результатів перевірки, підписання акта перевірки; застосування адміністративних стягнень до порушників законодавства про охорону навколишнього природного середовища (у разі виявлення порушень).

Пунктом 4.22 Порядку №464 встановлено, що на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Припис щодо усунення порушень природоохоронного законодавства складається у двох примірниках, один з яких не пізніше п'яти робочих днів з дня складення акта надається керівнику суб'єкта господарювання чи уповноваженій ним особі для виконання, другий з підписом такої особи залишається в органі Мінприроди, який здійснював перевірку (пункт 4.23 Порядку №464).

Відповідно до пункту 4.26 вказаного Порядку строк виконання припису встановлює державний інспектор залежно від виявлених порушень природоохоронного законодавства, але не більше ніж 6 місяців. У разі неможливості виконання приписів у встановлені в них строки суб'єкт господарювання, що перевірявся, може звернутись до органу Мінприроди для їх продовження з обґрунтуванням та підтверджуючими документами, оформленими належним чином.

Зі змісту зазначених положень вбачається, що припис про усунення порушень природоохоронного законодавства є індивідуальним актом суб'єкта владних повноважень, що містить обов'язкові до виконання вимоги та складається у випадку виявлення порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Отже, підставою для винесення припису є встановлення конкретного порушення окремим суб'єктом, яке необхідно усунути протягом визначеного державним інспектором строку, що не може перевищувати 6 місяців. При цьому в приписі має бути зазначена окрема дія, яку повинен вчинити суб'єкт господарювання для усунення виявленого порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані пункти Припису №№1, 3, 5, 6, 7, 10, 12 не містять обов'язкових до виконання вимог про усунення конкретних порушень, в них містяться лише загальні приписи щодо необхідності підприємству дотримуватися у своїй діяльності вимог природоохоронного та іншого законодавства, що не відповідає визначенню припису, а відтак в цій частині припис винесено відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом №877-V, Порядком №464.

Вимоги оспорюваного припису щодо обов'язку позивача «постійно» дотримуватися вимог природоохоронного законодавства (пункт 1), діяльність підприємства, пов'язану з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснювати за наявністю дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (пункт 3), водовідведення підприємства здійснювати згідно вимог чинного законодавства (пункт 7), діяльність щодо поводження з відходами здійснювати за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (декларації про утворення відходів (пункт 10), зберігання та видалення відходів здійснювати відповідно до вимог екологічної безпеки (пункт 12) є невірними, оскільки такі вимоги не спрямовані на усунення конкретних порушень, що були виявлені в процесі перевірки, а є дублюванням закріпленого законодавством обов'язків та не відповідає призначенню та правовій суті припису.

Щодо пунктів 5, 6 Припису слід також зазначити, що викладені в них вимоги стосуються порядку складення та подання статистичної та податкової звітності, що свідчить про недотримання відповідачем закріплених в ст.3 Закону №877-V основних принципів державного нагляду (контролю), зокрема, неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч.4 ст.4 вказаного Закону орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Щодо пункту 2 припису відповідача з вимогою розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та погодити згідно вимог чинного законодавства, а також пункту 3 припису - діяльність підприємства, пов'язану з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснювати за наявністю дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря колегія суддів зазначає наступне.

Інструкцією про порядок та критерії взяття на державний облік об'єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів №177 від 10.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.05.2002 за № 445/6733, визначено порядок узяття на державний облік об'єктів, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря.

Так, суб'єкти господарювання проводять інвентаризацію видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря. За результатами інвентаризації встановлюють необхідність взяття їх на державний облік за критеріями, наведеними в розділі 2 цієї Інструкції.

Згідно п. 1.3 вказаної Інструкції, дані про види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, готуються на підставі матеріалів інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

З аналізу наведених норм вбачається, що суб'єкти господарювання зобов'язані проводити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря з наступним його погодженням відповідно до вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, не спростовано відповідачем, інвентаризація викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря подана позивачем Держекоінспекції після завершення перевірки, але до складення та направлення оскаржуваного Припису - 21.05.2014, що відповідачем враховано не було.

З приводу посилань відповідача на те, що поданий позивачем Звіт має недоліки, апеляційний суд зазначає, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 у справі №804/7948/14 між тими ж сторонами, встановлено, що ТОВ «БАРС» в повному обсязі виконало вимоги Держекоінспекції Припису від 27.05.2014 №4-4987-11-3:

розробило та зареєструвало у Департаменті екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної адміністрації «Звіт про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин від стаціонарних джерел»;

організувало введення первинного обліку у сфері охорони атмосферного повітря.

При цьому, як зазначено судом у справі №804/7948/14, відповідно до Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого Постановою КМУ від 13.03.2002 №302, з метою отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря ТОВ «БАРС» в період часу з червня 2012 року вживає всіх залежних від нього заходів задля якнайшвидшого отримання відповідного дозволу:

уклало договір зі спеціалізованою організацією ТОВ «НВП «Екосфера» на розробку та погодження з відповідними органами Дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря;

отримало кліматичні характеристики м.Дніпропетровськ, а також фонові концентрації забруднюючих речовин у Дніпропетровському регіональному центрі з гідрометеорології МНС України;

провело публічне громадське обговорення наміру одержати дозвіл на викиди;

визначило координати «центроїду» території підприємства у ДП «Укргеоінформ» Державного агентства земельних ресурсів України;

провело із залученням фахових організацій лабораторні дослідження джерел викидів забруднюючих речовин;

розробило та зареєструвало у Департаменті екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної адміністрації «Звіт про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин від стаціонарних джерел».

Згідно частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на встановлення судовим рішенням факту розроблення позивачем інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та погодження його у Департаменті екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної адміністрації, колегія суддів доходить висновку про безпідставність вимог, визначених у пункті 2 припису відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України №1264-ХІІ від 25.06.1991 «Про охорону навколишнього природного середовища» для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частина 5 вищевказаної статті визначає, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 13.03.2002, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Також з огляду на те, що факт дотримання позивачем положень вказаного Порядку встановлений постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 №804/7948/14, відповідачем не заперечується, зважаючи на вжиття позивачем всіх заходів для своєчасного отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та довготривалість такого процесу, який не залежить від позивача, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність припису відповідача в цій частині.

Щодо пункту 8 припису - вирішити питання щодо збирання, очищення та відведення зливових вод з території підприємства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 96 Водного кодексу України під час розміщення, проектування, будівництва, реконструкції і введення в дію підприємств, споруд та інших об'єктів, а також під час впровадження нових технологічних процесів повинно забезпечуватися раціональне використання вод. При цьому передбачаються технології, які забезпечують охорону вод від забруднення, засмічення і вичерпання, попередження їх шкідливої дії, охорону земель від засолення, підтоплення або переосушення, а також сприяють збереженню природних умов і ландшафтів як безпосередньо в зоні їх розміщення, так і на водозбірній площі водних об'єктів. Забороняється здійснення проектів господарської та іншої діяльності без оцінки їх впливу на стан вод.

На підставі вищенаведеної статті Позивач отримав висновок №154 державної екологічної експертизи, затверджений державним управлінням екології та природних ресурсів у Дніпропетровській області, а також позитивний висновок комплексної державної експертизи №04-464-10 (04-1230-09), затверджений державним підприємством «Дніпропетровськдержбудекспертиза», згідно яких відвід дощових та талих вод з території позивача здійснюється шляхом вертикального планування місцевості на існуючі автошляхи.

Отже, зазначеними експертними висновками необхідність збирання, очищення та спеціального відведення зливових вод з території підприємства не передбачена, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість пункту 5 припису відповідача.

Щодо пункту 9 Припису - забезпечити здійснення періодичного перегляду встановлених нормативів утворення відходів та погодити у відповідності до вимог чинного законодавства та п. 10 - діяльність щодо поводження з відходами здійснювати за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (декларації про утворення відходів) слід вказати наступне.

Відповідно до статті 55 Закону №1264-ХІІ суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення.

Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Спеціальним законом, який визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України є Закон України №187/98-ВР від 05.03.1998 «Про відходи».

Згідно визначень, наведених у вказаному Законі, відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; розміщення відходів - це зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах; власник відходів - це фізична або юридична особа, яка відповідно до закону володіє, користується і розпоряджається відходами.

Обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами передбачені статтею 17 Закону №187/98-ВР, відповідно до якої, суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; визначати склад і властивості відходів що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Державний облік і паспортизація відходів здійснюються згідно зі статтею 26 Закону №187/98-ВР.

Так, державному обліку та паспортизації підлягають в обов'язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону. Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Система і форми звітності, порядок надання і використання відповідної інформації про відходи, а також порядок перегляду їх номенклатури розробляються на основі державного класифікатора відходів і затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань статистики за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами та інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади.

Порядок ведення державного обліку та паспортизації відходів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №2034 від 01.11.1999, встановлює єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов'язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними (далі - підприємства), відповідно до яких: інвентаризація відходів - комплекс разових організаційно-технічних заходів з виявлення, ідентифікації, опису і реєстрації відходів, обліку обсягів їх утворення, утилізації та видалення, а також виявлення і обстеження місць утворення відходів і об'єктів поводження з ними.

Відповідно до пункту 5 Порядку №2034 підприємства заповнюють форми державної статистичної звітності на підставі документів первинного обліку і подають їх в установленому порядку територіальним органам державної статистики. При цьому, інвентаризація відходів проводиться на загальних методологічних засадах відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем зареєстровано в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області звіт по інвентаризації усіх видів відходів, а відтак, з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено строки періодичного перегляду встановлених нормативів утворення відходів, вимога Відповідача щодо здійснення періодичного перегляду встановлених нормативів утворення відходів та погодити у відповідності до вимог чинного законодавства є незаконною та такою, що не ґрунтується на нормах закону.

Щодо пункту 13 Припису - надати на розгляд до Держекоінспекції в повному обсязі копії документів, що розглядаються в ході інспекційної перевірки згідно переліку питань, колегія суддів зазначає наступне.

Вказаним пунктом припису відповідач ставить вимогу щодо надання відповідних документів для перевірки.

14.05.2014 позивачем вказані вимоги припису виконано, надано необхідні документи, що встановлено постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.07.2014 у справі №201/8667/14-а і відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність оскаржуваних вимог Припису №4-4987-11-3 від 27.05.2014, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БАРС» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 804/7878/14 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13 припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-4987-11-3 від 27.05.2014.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Л.М. Нагорна