Справа № 699/232/15-а
Суддя: Кіхтенко Н. І.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 699/232/15-а
Номер провадження 2-а/699/22/15

ПОСТАНОВА
Іменем України
07.04.2015 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кіхтенко Н.І.,

за участі:

секретаря судових засідань Сміян А.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника по довіреності - Білика Д.М.,

представника відповідача - Свитки А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови №1 від 02 березня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення та визнати протиправною і скасувати постанову № 1 від 02 березня 2015 року, винесену військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 про визнання винуватим ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне провадження закрити.

Свій позов позивач мотивує тим, що він є ІНФОРМАЦІЯ_2 і за своїми релігійними переконаннями є неохрещеним вісником релігійної організації Свідки Єгови, яка є офіційно зареєстрованою в Україні, що підтверджується довідкою № 1494 від 09.03.2015, виданою Релігійною організацією «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» про те, що з 12 січня 2015 року позивач є неохрещеним вісником Релігійної організації Свідків Єгови в Україні.

28 лютого 2015 старшим офіцером мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - РВК) було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з відмовою позивача через релігійні переконання від подальшого проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності для призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У своєму письмовому поясненні до протоколу позивач вказав, що згідно своїх релігійних переконань він відмовляється приймати участь в навчанні військовій справі, а також приймати участь в цих діях.

На підставі вказаного протоколу відповідач виніс 02.03.2015 постанову № 1, в якій такі дії позивача кваліфікував як адміністративне порушення, передбачене ч.1 ст.210-1 КУпАП , тобто відмова позивача від проходження обов`язкового медичного огляду з метою визначення ступеня придатності для призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Позивач з даною постановою не згодний, оскільки після отримання повістки він з`явився до РВК та подав письму заяву, в якій виклав свої особисті релігійні погляди, як член релігійної організації Свідків Єгови в Україні, щодо проходження ним військової служби та просив звільнити від військового призову за мобілізацією, на що відповідач письмово повідомив, що згідно приписів ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ( далі Закон №3543-ХІІ), не передбачає звільнення від мобілізації в особливий період через релігійні переконання і позивач одержав нову повістку з вимогою з`явитись до місцевого РВК на 28 лютого 2015 року на 08 годину, для звірки особистих даних та проходження медичного обстеження.

28 лютого 2015 року позивач з`явився до РВК, але відмовився від проходження медичного огляду з посиланням на ст. 35 Конституції України, норма якої передбачає звільнення від військового обов`язку через наявність особистих релігійних переконань, але на дану відмову було складено адмінпротокол, а потім винесено оскаржувану постанову, якою накладено на позивача штраф.

Позивач вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що передбачений ч.1 ст.210-1 КУпАП, з посиланням на диспозицію даної статті, а також на : ст.6, ч. 1 ст. 9, 245, 251, 268 КУпАП ; ст.9, ч. 4 ст. 35, ч.1 ст. 64, ст. 65 Конституції України; ч.ч.3, 4 ст. 1, ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( далі Закон № 2232-ХІІ); ст.23 Закону №3543-ХІІ; ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ПКМУ від 10.11.1999 № 2066; ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; ст. 9 Конвенції про захист прав людини та основних свобод; Рішення Європейського Суду у справі «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Москва проти Російської Федерації» від 10.06.2010 (заява № 302/02), «Баятян проти Вірменії» від 7 липня 2011 року (заява №23459/03) і ін., а тому позивач вважає, що має законне право на відмову від проходження військової служби, а значить і від проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності для призову на військову службу під час мобілізації, бо діюче національне та європейське законодавство передбачає звільнення від військової служби через особисті релігійні переконання щодо військової служби, в зв`язку з чим і пред`явлено позов.

У судовому засіданні позивач підтримав свій позов.

Представник позивача також підтримав позов та дав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що 20.01.2015 р. набрав чинності Указ Президента України « Про часткову мобілізацію», яким передбачено до обов`язкового виконання призов військовозобов`язаних, осіб, які перебувають у резерві, для забезпечення потреб Збройних Сил України, Нацгвардії України, а тому РВК було проведено призов і на виконання вимог частин 1,5 статті вказаного Закону такі особи повинні пройти медичне обстеження .

На вказані у позові дати: 28.02. та 02.03.2015 позивач з`явився до РВК, але будь-яких документів не надав про те, що він є неохрещеним вісником Релігійної організації Свідків Єгови, як не надав і рішення Корсунь-Шевченківської РДА про заміну військового обов`язку позивача невійськовим через релігійні переконання, а тому на законних підставах було складено адмінпротокол від 28.02.2015 р., а на підставі такого на законних підставах було винесено постанову про притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП і такі дії відповідача є законними.Крім того,представник відповідача пояснив,що позивач є лише неохрещеним вісником Релігійної організації Свідки Єгови, але не є свідком, а тому і з цих підстав дії відповідача є законними.

На підставі даних доказів представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, як не доведеному.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити на підставі наступних доказів.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою щодо якої її внесено.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів, в т.ч. фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті ( вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно положень ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є 13 вересня 1966 року народження та є військовозобов`язаним, проходив військову службу і будучи зареєстрованим у м. Корсуні-Шевченківському, перебуває на обліку у КорсуньШевченківського РВК з 1992 р. у запасі, як технік, начальник зміни кабельних установок ( а.с. 207 ).

Згідно даних довідки № 1494 від 9 березня 2015 року, виданою Релігійною організацією «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» позивач є неохрещеним вісником Релігійної організації Свідків Єгових з 12 січня 2015 року, яка офіційно зареєстрована в Україні ( а.с.9).

Згідно переліку релігійних організацій та Положення про порядок проходження громадянами альтернативної (невійськової) служби, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 № 2066 „ Про затвердження нормативно-правових актів щодо застосування Закону України „ Про альтернативну (невійськову) службу до зазначеного переліку входить і релігійна організація Свідки Єгови.

Судом встановлено, що 02.02.2015 позивач був викликаний повісткою до Корсунь-Шевченківського РВК для звірки особистих даних та проходження медичного обстеження, куди позивач з`явився і подав письму заяву про відмову від мобілізації по релігійним переконанням ( а.с.218).

На вказану заяву 17.02.2015 р. позивач отримав лист від РВК про те, що відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію » звільнення від мобілізації в особливий період з підстав, вказаних позивачем, не передбачено ( а.с.214) , та було викликано позивача до РВК на 28.02.2015 р. для звірки особистих даних та проходження медичного обстеження з метою визначення придатності для призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

На вказану дату позивач з`явився на виклик, але від проходження медобстеження відмовився з посиланням на те, що по своїх релігійних переконаннях він не може брати участь у бойових діях, а тому і медогляд йому не потрібний, про що працівниками РВК було складено акт про відмову військовозобов`язаного від проходження медичного огляду ( а.с 213 ).

В зв`язку з даною відмовою відповідним працівником РВК на позивача було складено адмінпротокол про його відмову від подальшого проходження медичного огляду з метою визначення придатності для призову на військову службу за призовом під час мобілізації через релігійні переконання, тобто про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП ( а.с.7-8).

На підставі вказаного протоколу відповідач 02.03.2015 р. виніс постанову № 1, копію якої вручив позивачу, що підтверджено у суді, про накладення штрафу на позивача за вказану відмову, тобто за скоєння адміністративного правопорушення , передбаченого 1 ст. 210-1 КУпАП ( а.с.6).

Відповідно до приписів ст.235 КУпАП військові комісари вправі розглядати справи про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тобто за адмінпорушення, що передбачені ст.210-1 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Судом встановлено, що правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову справу» ( далі Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України « Про оборону » від 6 грудня 1991 року № 1932-XII ( далі Закон № 1932-ХІІ) оборона України це система, в т.ч. політичних, соціальних, воєнних, правових, організаційних та інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Відповідно до положень ст. 1 Закону N 3543-XII мобілізаційна підготовка це комплекс, в т.ч. організаційних, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки, в т.ч. Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, сил цивільного захисту до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

система управління мобілізаційною підготовкою - складова частина загальної системи управління державою, яка спрямовує діяльність органів державної влади, інших органів до проведення мобілізації;

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення , в т.ч. Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу;

особливий період - період функціонування, в т.ч. Збройних Сил України, інших військових формувань, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ст. 3 вказаного закону одним із основних принципів і змісту мобілізаційної підготовки та мобілізації є персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У статті 1 вказаного Закону вказано, що громадяни, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві зобов`язані проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово - лікарської комісії РВК.

У статті 2 вказаного Закону вказано, що військовозобов`язані, які призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд.

Відповідно до переліку, затвердженого постановою КМУ від 10.11.1999 №2066, Свідки Єгови належать до релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

13.08.2014 р. за № 335/4248 голові ради Євангельських Протестантських Церков України Головним управлінням з особовим складом Збройних Сил України було надано відповідь про те, що відповідно до ст.35 Конституції України громадянином України мають право на свободу світогляду і віросповідання. При цьому, у разі виконання військового обов`язку, що суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку може бути замінене альтернативною ( невійськовою ) службою, про що вказано у Законі України « Про альтернативну ( невійськову ) службу» ( а.с. 215- 216).

Відповідно до положень ст.23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надання відстрочки від призову під час мобілізації особам по релігійним переконанням не передбачено як і урегулювання інших питань, що входять до змісту військового обов`язку.

Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Законом України „ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства соціальної політики України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів передбачено, що повноваження щодо організації, контролю та ведення обліку проходження громадянами альтернативної служби здійснюють місцеві державні адміністрації.

Постановою Кабінету Міністрів України „ Про ліквідацію деяких консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, утворених Кабінетом Міністрів України від 13.03.2013 № 180 внесено відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 № 2066, зокрема, ліквідовано Комісію у справах альтернативної (невійськової) служби України при Кабінеті Міністрів України і такі комісії створені при місцевих державних адміністраціях.

Відповідно до ст.12 Закону України № 1975-ХІІ « Про альтернативну ( невійськову ) службу» рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявнику.

Тобто, повноваження щодо вирішення питань проходження громадянами альтернативної (невійськової ) служби,звільнення від такої і ін., передано місцевим державним адміністраціям.

Для вирішення питань проходження альтернативної служби громадяни особисто подають письмову заяву до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання.

Відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації зобов`язаний прийняти заяву військовозобов`язаного про звільнення від призову на військові збори та у письмовій формі повідомити громадянина про дату його явки на засідання відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації (стаття 10 ). Заява про звільнення від призову на військові збори розглядається протягом 14 календарних днів після її надходження в присутності громадянина (стаття 11).

Відповідно до затвердженого постановою Кабміну України від 10.11.1999 року № 2066 «Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю » клопотання про направлення на альтернативну службу (замість строкової військової служби) або про звільнення від призову на військові збори відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації розглядає індивідуального стосовно кожного заявника, оцінюючи наведені ним докази своїх релігійних переконань.

У п.15 зазначеної постанови передбачено що таке рішення протягом 5 календарних днів в обов`язковому порядку надсилається до військового комісаріату, а також видається заявникові.

На запит РВК надано відповідь Корсунь-Шевченківської РДА від 19.03.2015 р. за № 03/294 про те, що станом на 19 березня 2015 року позивач не звертався із заявою до комісії у справах альтернативної ( невійськової ) служби Корсунь-Шевченківської РДА про направлення його на альтернативну службу, про звільнення від призову на військові збори чи про звільнення від призову за мобілізацією ( а.с.206, 217 ).

Таким чином, виходячи з положень Конституції України, положень вказаних у рішенні законів, позивач мав право на звернення із заявою до структурного підрозділу Корсунь-Шевченківської РДА про направлення його на альтернативну службу або про звільнення від призову на військові збори, але станом на 26.01.2015 р. і на 28.02.2015 р. у відповідача були відсутні будь-які передбачені законом документи, які б давали йому право не виконувати вимоги вказаних законів та постанову КМУ № 2066, і відповідач законність своїх дій, відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України, у суді довів, виконав вимоги ст.ст. 245, 251 КУпАП при складанні постанови; зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції ч.1 ст.210-1 КУпАП, на підставі протоколу від 28.02.2015 р., який також відповідає вимогам закону, в т.ч. ст.ст. 255, 256 КУпАП, а позивач не довів у суді, що відповідач порушив його права, як громадянина України, пов`язані з відмовою у проходженні медогляду у січні-лютому 2015 року та на час винесення оскаржуваної постанови, тобто на 02.03.2015, з метою визначення придатності для призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Тобто, позивач на вказаний період часу не реалізував своє право, яке узгоджується з міжнародною практикою та Рішеннями Європейського Суду на заміну військового обов`язку невійськовим, через релігійні переконання, документів про це відповідачу не надав, тому відповідач, діючи в межах правового поля та наданих йому повноважень, відповідаючи за виконання своїх обов`язків, на законних підставах притягнув позивача до адміністративної відповідальності, винісши оскаржувану постанову №1 від 02.03.2015, на підставі законно складеного адміністративного протоколу, а тому суд відмовляє у задоволенні позову, через відсутність законних підстав для його задоволення, що не позбавляє позивача виконати вказані вимоги законів і ПКМ України, та отримати відповідне рішення.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати суд покладає на позивача.

Відповідно до положень ч.2 ст.171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6-12,18, 19, ч.1 ст. 41, ч. ч.1, 2 ст.71, ст. 99, ст.ст. 160-163, 171-2 , 185, ч.ч.1, 2 ст. 186 КАС України; ч.1ст.210-1, 235, 255, 256, 268 , 283 , 284, 287, п.3 ч.1 ст.288, 289 КУпАП,

суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови № 1 від 02 березня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.210-1 КУпАП із закриттям адміністративного провадження, через відсутність законних підстав.

Повний обсяг постанови складено на 09.04.2015 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Кіхтенко Н. І.