Справа № 310/7001/14-а
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" січня 2015 р. справа № 310/7001/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Чередниченко В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м.Бердянську та Бердянському районі Запорізької області

на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2014 року по справі № 310/7001/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду України в м.Бердянську та Бердянському районі Запорізької області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни", -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання неправомірною бездіяльності Управління Пенсійного Фонду України в м.Бердянську та Бердянському районі Запорізької області щодо виплати не в повному обсязі державної соціальної допомоги позивачу як дитині війни на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2014 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.І ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», за період з 01.01.2014 року по день постановлення рішення суду, з урахуванням фактично сплачених сум та зобов'язання здійснити призначення та виплачувати у подальшому підвищення до пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач має статус дитини війни, якій за ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" повинна виплачуватись пенсія або щомісячне грошове утримання з підвищенням на 30% розміру мінімально пенсії за віком, але всупереч вказаним нормами відповідач не здійснив відповідні виплати.

Ухвалою суду першої інстанції від 03 вересня 2014 року вимоги за межами шестимісячного строку позовної давності залишено без розгляду.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу у неповному обсязі державної соціальної допомоги як дитині війни на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 02.03.2014 року по 02.08.2014 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу державної соціальної допомоги як дитині війни у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 02.03.14 року по 02.08.2014 року, з урахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову повністю. Апелянт вважає, що суд не врахував норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Закон України від 31.07.2014р. №1622-УП «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який визначає, що норми ст.ст.5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон №2195-ІV) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2014рік.

Перевіривши судове рішення в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Сторони не сперечаються щодо статусу позивача як особи, яка відноситься до соціальної категорії "дитина війни".

Згідно зі ст.6 Закону №2195-ІV (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, з матеріалів справи вбачається, що у вищезазначеному періоді визначена допомога в повному обсязі позивачу не виплачувалась.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

За приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення "Про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений тільки ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 року прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, установлений з 01 січня 2014 року в розмірі 949 гривень.

За ст. 6-7 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Зазначена норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» набрала чинності з 03 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року № 1381 (в редакції від 19.03.13 року - набрала чинності з 01.01.12 р.) дітям війни до пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року № 1381 (в редакції від 25.03.14 року, якм набрала чинності з 24.04.14 р.) дітям війни підвищення до пенсії, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Виходячи з наведених норм обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу як дитині війни доплати до пенсії, що передбачена ст.6 Закону України Закону України "Про соціальний захист дітей війни", покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача. Тобто відповідач у даній справі є належним і у своїй діяльності має виконувати покладені на нього функції.

Надаючи аналіз спірним правовідносинам, суд керувався рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.12 року, де зазначається, що в аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільнебагацтво між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96 пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

Конституційний Суд України визначився, що цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Враховуючи викладене, той факт, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» питання щодо застосування норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України врегульовано лише після внесення відповідних змін, а саме - з 03 серпня 2014 року, суд приходить до висновку, що під час нарахування та виплати позивачу державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 02 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року проведено в порушення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд:

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м.Бердянську та Бердянському районі Запорізької області на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2014 року по справі № 310/7001/14-а залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2014 року по справі № 310/7001/14-а залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.Є. Чередниченко