Справа № 815/6013/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6013/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року 17 год. 10 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - Пущенської О.А. (за довіреністю)

представника відповідача - Василенко Р.О. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нові бізнес погляди» до державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Нові бізнес погляди» (далі - ТОВ «Нові бізнес погляди») до державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у Комінтернівському районі), в якому позивач просить суд скасувати податкові повідомлення рішення ДПІ у Комінтернівському районі ГУ Міндоходів в Одеській області:

від 23.07.2014 року № , згідно з яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 19000955 грн.;

від 23.07.2014 року № , згідно з яким нарахований податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 64901 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 32450 грн.;

від 23.07.2014 року № , згідно з яким нарахований податок на додану вартість у сумі 3513493 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 1756746,5 грн.;

від 23.07.2014 року № , згідно з яким нарахований податок з доходів найманих працівників у сумі 137747,94 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 81452,01 грн.;

скасувати рішення державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.07.2014 року № , згідно з яким нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 20564,49 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 1028 гривень.

У своєму позові позивач зазначив, що оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта перевірки від 08.07.2014 року № 000086/15-32-22-05/34980457 про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, висновки якого позивач вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Стосовно податкового повідомлення рішення від 23.07.2014 року, згідно з яким позивачеві донараховано податок на прибуток іноземних юридичних осіб, позивач зазначив про помилковість висновку акта перевірки щодо необхідності утримання податку з доходів нерезидентів при виплаті доходів з джерелом їх походження з України за контрактом, укладеним з Alphabet Stand Service (Румунія), відповідно до якого нерезидентам виплачена винагорода за надані маркетингові послуги, а також контрактом, укладеним з SC Georgescu Negrea Advertising SRL (Румунія) за надані послуги. Так, позивач, посилаючись на норми пп. «й» п. 160.1. ст. 160 Податкового кодексу України, вважає, що виплати, здійснені ним на користь вказаних нерезидентів, не відносяться до категорії доходів, отриманих нерезидентом із джерелом походження з України, у зв'язку з чим не оподатковуються податком з доходів нерезидентів за ставкою 15 відсотків. За таких умов, на думку позивача, безпідставними є посилання відповідача на невідповідність форми довідки про розповсюдження на нерезидентів-контрагентів Конвенції між Урядом України і Урядом Румунії про уникнення подвійного оподаткування та попередження ухилень від сплати податків, яка має оформлюватися лише у випадку необхідності утримання податку з доходів нерезидентів з джерелом їх походження з України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № , відповідно до якого позивачеві нарахований податок з доходів найманих працівників у сумі 137747,94 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 81452,01 грн., позивач зазначив, що таке рішення відповідача зумовлено виплатою доходу на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 без утримання позивачем податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску, тоді як відповідно до п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою-підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пп. 14.1. 195 та 14.1.222. Проте, на думку позивача, відповідачем не враховано, що всі отримані від позивача ФОП ОСОБА_3 доходи задекларовані ним як доходи від здійснення підприємницької діяльності та оподатковані єдиним податком за ставкою 5 %.

З приводу податкового повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № позивач пояснив, що в акті перевірки наведено висновок про включення до податкового кредиту з податку на додану вартість суми податку у розмірі 307268,45 грн. на підставі копій податкових накладних, однак, як стверджує позивач, всі оригінали податкових накладних надавались ним до перевірки, проте, не були враховані під час проведення перевірки. Керуючись приписами п. 44.7. ст. 44 Податкового кодексу України, позивач додатково надіслав копії відповідних податкових накладних разом із запереченнями до акта перевірки, які безпідставно так і не були враховані в акті перевірки.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № позивач пояснив, що в акті перевірки контролюючим органом встановлено відхилення у розмірі 53665,00 грн. між обсягом реалізованої платником податку продукції за 2 квартал 2012 року відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства та даних декларації з податку на прибуток за 2 квартал 2012 року. Позивач звернув увагу суду, що ним подавалась податкова декларація не за 2 квартал 2012 року, а за І півріччя 2012 року, яка містить показники за два податкові періоди, оформлені наростаючим підсумком, а відповідні розбіжності зумовлені самостійним виявленням позивачем помилок за звітний період 1 квартал 2012 року, які були враховані при підсумку діяльності позивача у декларації з податку на прибуток за І півріччя 2012 року, що, в свою чергу, не призвело до заниження позивачем суми податкового зобов'язання з цього податку. Також позивач вказав на висновок контролюючого органу про заниження інших доходів у сумі 46242 грн. за рахунок непогашеної кредиторської заборгованості перед ТОВ «Тарга Сервіс», яка з невідомих причин визначена контролюючим органом безповоротною фінансовою допомогою, однак, на думку позивача, відповідачем не враховано, що зазначена кредиторська заборгованість погашена відповідно до платіжного доручення від 17.02.2012 року № 2450. Також в акті перевірки вказано про завищення позивачем витрат в сумі 1298750 грн. з підстав відсутності оригіналів документів, втім, як стверджує позивач оригінали таких документів надавались ним до перевірки та у зв'язку з неврахуванням їх в акті перевірки копій таких документів відповідно до п. 44.7. ст. 44 Податкового кодексу України направлялись до контролюючого органу разом із зауваженнями до акта перевірки, однак, також не враховані контролюючим органом. Крім того, актом перевірки встановлено завищення ТОВ «Нові бізнес погляди» адміністративних витрат в сумі 3373348,5 грн. по операціях з ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ПП СМК «Будівельник» в сумі 99000 грн., ТОВ «Юридична компанія «ЮС НОВІТАС», ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7 з тих підстав, що вказані витрати не пов'язані з господарською діяльністю позивач, у зв'язку з чим позивачем зазначено, що відповідні господарські операції оформлені належними первинними документами, що спростовує висновок контролюючого органу. Крім того, в акті перевірки встановлено завищення платником податків інших операційних витрат в сумі 12659051 грн. за рахунок курсових різниць за нарахованими відсотками за користування позикою за кредитними договорами. Таким висновок контролюючого органу обґрунтовується ним тим, що нараховані відсотки за кредитними договорами не відображені підприємством у складі витрат, у зв'язку з чим віднесення курсових різниць по нарахованих відсотках не може відноситись до складу витрат. Однак, на думку позивача, такий висновок прямо суперечить приписам пп. 153.1.3. п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, відповідно до якого визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку. Водночас, в нормі не зазначено про залежність відображення курсових різниць та витрат по курсових різницях від факту відображення у складі витрат основної суми відсотків за користування кредитом.

Відповідач надав до суду заперечення (т.1 а.с.222-231), в яких зазначив, що за результатами планової документальної перевірки ТОВ «Нові бізнес погляди» з питань дотримання вимого податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року відповідачем складено акт перевірки від 08.07.2014 року № 000086/15-32-22-05/34980457, який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Перевіркою повноти визначення доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, встановлено їх заниження у сумі 126647 грн.. Зокрема, встановлено заниження позивачем задекларованих показників у рядку 02 декларації у сумі 53665 грн., що є порушенням п. 135.1 ст. 135, п. 135.2 ст. 135, пп. 135.4.1. п. 135.1. ст. 135, п. 137.1. ст. 137 Податкового кодексу України, яке пов'язано відповідачем із розбіжностями між даними бухгалтерського обліку та задекларованими показниками у 2 кв. 2012 року. Також перевіркою встановлено заниження позивачем інших доходів у загальній сумі 72982 грн., серед яких 46242 грн. пов'язується відповідачем із наявністю у позивача безнадійної кредиторської заборгованості по контрагенту ТОВ «ТАРГА СЕРВІС», який визнано банкрутом, що є порушенням пп. 14.1.257, п. 14.1. ст. 14, п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України, а 26740 грн. - із зменшенням позивачем показників по р. 03 декларації у зв'язку із поверненням суми передплати, оскільки отримання позивачем передплати, яка за правилами ведення податкового обліку не включається до складу доходів, не надавало підстав для зменшення доходів. Крім того, в ході перевірки встановлено завищення задекларованих ТОВ «Нові бізнес погляди» показників у рядку 5 декларацій «Витрати операційної діяльності» всього у сумі 1298750 грн.. В порушення п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України підприємством включено до складу витрат вартість матеріалів при відсутності оригіналів первинних документів (надані факсові копії). Перевіркою відображених показників у рядку 06.1 декларацій «Адміністративні витрати» встановлено їх завищення в сумі 3373348,5 грн.. Зокрема, відповідач дійшов висновку про відсутність зв'язку отриманих від ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ПП СМК «Будівельник», ТОВ «Юридична компанія «ЮС НОВАТІС» послуг. Перевіркою показників, відображених у рядку 06.2. декларацій «Витрати на збут» також встановлено їх завищення у сумі 1202146 грн.. Зокрема, в порушення пп. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України підприємством до складу витрат включено вартість рекламних послуг та придбаного автомобіля за відсутністю оригіналів первинних документів у сумі 55750 грн.; в порушення п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України підприємством завищено витрати на збут у сумі 1146396 грн. шляхом віднесення до складу витрат вартості послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, які, на думку відповідача, не пов'язані з господарською діяльністю підприємства. Крім того, перевіркою відображених показників у рядку 06.4 декларацій «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» встановлено їх заниження у сумі 12659051 грн., що пов'язується відповідачем із безпідставним, на його думку, віднесенням ТОВ «Нові бізнес погляди» до складу витрат у вигляді від'ємних значень курсових різниць від перерахунку заборгованості, яка виникла за укладеними позивачем кредитними договорами, оскільки нараховані відсотки за такими кредитами не включались до складу витрат підприємства у відповідних звітних періодах. Також актом перевірки визначено завищення позивачем відповідних показників за рахунок не відображення у податковій звітності зменшення збитків 2011 року як непідтвердженої за результатами перевірки. Щодо правомірності нарахування та сплати позивачем податку на додану вартість відповідач зазначив, що перевіркою встановлено заниження податкових зобов'язань з цього податку у сумі 3882202 грн.. Таке заниження пов'язується відповідачем із заниженням позивачем показників рядку 1 декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року, в якому відображене їх нульове значення, тоді як за даними бухгалтерського обліку відповідний показник становить 14308040 грн., відповідно, сума податку - 2861608 грн.. Також перевіркою відображених у рядку 7 декларацій показників встановлено їх заниження на суму 828985 грн. за рахунок безпідставного, на думку відповідача, не обкладання податком на додану вартість отриманих від нерезидентів рекламних та маркетингових послуг, місцем постачання за якими є Україна. Також перевіркою зафіксовано відображення підприємством коригування податкових зобов'язань згідно зі ст. 192 Податкового кодексу України по р. 8.1 декларації, які пов'язані із зміно кількісних і вартісних показників, тоді як таке коригування проведено по особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, що в порушення п. 192.2 ст. 192 призвело до їх заниження у сумі 298582,34 грн.. Також перевіркою встановлено заниження задекларованих ТОВ «Нові бізнес погляди» показників у рядку 10.1 декларацій з ПДВ у сумі 368711 грн., в тому числі завищення у сумі 324797 грн. та заниження у сумі 693508 грн. окрема, в порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу Україну позивачем включено до складу податкового кредиту суми податку за копіями податкових накладних на суму 307268,45 грн.. Заниження задекларованих позивачем показників у сумі 693508 грн. виникло внаслідок декларування позивачем нульових показників за рядком 20 декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року, тоді як за даними бухгалтерського обліку відповідний показник становить 693508 грн.. Також завищення податкового кредиту з податку на додану вартість пов'язується відповідачем із подвійним віднесенням до складу податкового кредиту за одними і тими ж податковими накладними сум податку на додану вартість. Пунктом 3.4. акта перевірки встановлено, що позивач мав взаємовідносини із нерезидентами, за результатами яких у податковій звітності заповнив додаток ПН до рядка 17 податкової декларації з податку на прибуток, не утримавши податок з таких доходів нерезидентів, застосувавши звільнення від податкування, однак, до перевірки не надано належним чином оформленої довідки за 2012 рік, яка підтверджує, що компанія-контрагент позивача є резидентом Румунії та підлягає оподаткуванню податком на прибуток юридичних осіб. З урахуванням зазначеного перевіркою повноти визначення суми податку з доходу нерезидента по маркетингових та консультаційних послугах, отриманих від SC Georgescu Negrea Advertising SRL (Румунія), SC AGRO PROERTI MANAGEMENT S.A. (Румунія), ALPHABET STAND SERVICE (Румунія), встановлено, що в порушення ст. 103, пп. «й» п. 160.1., п. 160.2, п. 160.7 ст. 160 Податкового кодексу України ТОВ «Нові бізнес погляди» занижено податок з доходів нерезидентів на загальну суму 64901 грн.. Щодо правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб відповідач зазначив, що в порушення п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України позивачем занижено податкове зобов'язання з цього податку у сумі 137747,94 грн. внаслідок неутримання позивачем податку з доходів фізичної особи-підприємця, який перебував у трудових відносинах з платником податку та в цьому ж періоді на підставі договорів про надання консультаційних послуг перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Нові бізнес погляди». Щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідач пояснив, що перевіркою встановлено порушення вимог ст 7.1.1., ст. 7.3., ст. 8.5, ст. 13.1, ст. 25.11.3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, встановлено виплату податковим агентом сум, з яких не утримано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 20564,49 грн..

Позивачем у справі також надано додаткові пояснення (т. 2 а.с. 3-5, т. 4 а.с. 1-3, т. 5 а.с. 99-102), в яких наведене додаткове обґрунтування з приводу виявлених контролюючим органом порушень з урахуванням наданих до суду заперечень

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, наведені у наданих до суду запереченнях.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

У період з 19.05.2014 року по 01.07.2014 року ДПІ у Комінтернівському районі проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Нові бізнес погляди», , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 08.07.2014 року № 000086/15-32-22-05/34980457

(т. 1 а.с. 17-69).

Зазначеним актом перевірки, зокрема, встановлено порушення ТОВ «Нові бізнес погляди»:

п. 137.1 ст. 137, п. 135.1, 135.2, пп. 135.4.1 п. 135.4, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 140.3

ст. 140, пп. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138, п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 138.2 ст. 138, пп. 153.1.3. п. 153.1 ст. 150 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 19000955 грн.;

п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 190.2 ст. 190, п. 185.1. ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, пп. 192.1.1. ст. 192, п. 192.3 ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 3513493 грн.;

п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого нарахований податок на доходи фізичних осіб у сумі 137747,94 грн.;

п. 7.1. ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 20564,49 грн.;

п. 160.7 ст. 160 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку з доходу нерезидента на загальну суму 85346 грн..

Не погодившись із висновками зазначеного акта перевірки, позивач листом від 14.07.2014 року № 41 звернувся до ДПІ у Комінтернівському районі із відповідними зауваженнями (т. 1

а.с. 137-149). Втім, вищезгадані зауваження не були взяті до уваги відповідачем, внаслідок чого ДПІ у Комінтернівському районі прийнято низку податкових повідомлень-рішень, а саме:

податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № , яким ТОВ «Нові бізнес погляди» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 5270239,50 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 3513493 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 1756746,5 грн. (т. 1 а.с. 12);

податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № , яким ТОВ «Нові бізнес погляди» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 97351,50 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 64901 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 32450,5 грн. (т. 1 а.с. 13);

податкове повідомлення-рішення від 22.07.2014 року № , яким ТОВ «Нові бізнес погляди» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 19000955 грн. (т. 1 а.с. 14);

податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № , яким ТОВ «Нові бізнес погляди» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників у сумі 219199,95 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 137747,94 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 81452,01 грн. (т. 1 а.с. 15).

Крім того, ДПІ у Комінтернівському районі прийнято рішення від 22.07.2014 року

№ про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким ТОВ «Нові бізнес технології» донараховано 20564,49 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у розмірі 1028,22 грн. (т. 1 а.с. 16).

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до Головного управління Міндоходів в Одеській області із скаргою, за результатами розгляду якої останнім прийнято рішення від 03.10.2014 року № 2087/10/15-32-10-02-07, яким податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга директора ТОВ «Нові бізнес погляди» - без задоволення (т. 1 а.с. 92-102).

Досліджуючи питання обґрунтованості висновків акта перевірки як підстави для прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій, суд встановив таке.

Перевіркою повноти визначення доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, за період, що перевірявся, встановлено його заниження у сумі 126647 грн..

Зокрема, проведеною перевіркою відображеного показника встановлено заниження

ТОВ «Нові бізнес погляди» задекларованих показників у рядку 02 декларацій «Доходи від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» у сумі 53665 грн..

В ході перевірки встановлено, що за даними бухгалтерського обліку підприємства доходи від операційної діяльності у 2 кв. 2012 року становили 10440476 грн., тоді як за декларацією з податку на прибуток підприємств а півріччя 2012 року дохід від операційної діяльності відображено у сумі 10386811 грн., тобто, різниця у наведених показниках становить 53665 грн..

Відповідно до п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2. ст. 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З положень п. 135.4. цієї статті вбачається, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає, зокрема, дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно з п 137.1. ст. 137 Податкового кодексу України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Поряд з цим, судом встановлено, що разом із зауваженнями до акта перевірки платником податків надавалась бухгалтерська довідка (т. 1 а.с. 207), відповідно до якої зазначена розбіжність у показниках податкової звітності виникла за рахунок самостійного виявлення платником податків заниження відповідних показників у 1 кв. 2012 року, що було враховано у показниках податкової декларації з податку на прибуток за І півріччя 2012 року, дані якої заповнюються наростаючим підсумком з урахуванням результатів діяльності платника податків у попередніх звітних періодів.

Згідно з положеннями ст. 34 Податкового кодексу України податковим періодом може бути: календарний рік; календарне півріччя; календарні три квартали; календарний квартал; календарний місяць;. календарний день.

Відповідно до п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України якщо податкова декларація за квартал, півріччя, три квартали або рік розраховується наростаючим підсумком на підставі показників базових податкових періодів, з яких складаються такі квартал, півріччя, три квартали або рік (без урахування авансових внесків), згідно з відповідним розділом цього Кодексу, зазначена податкова декларація подається у строки, визначені пунктом 49.18 цієї статті для такого базового звітного (податкового) періоду.

Для цілей цього Кодексу під терміном «базовий звітний (податковий) період» слід розуміти перший звітний (податковий) період року, визначений відповідним розділом цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що податкова декларація з податку на прибуток підприємства заповнюється наростаючим підсумком та подається за такі звітні податкові періоди: перший квартал, перше півріччя, третій квартал, рік. Урахуванням наведеного показники податкової декларації за І півріччя року включають до себе показники двох звітних періодів у вигляді їх суми, а не показники 2-го кварталу відповідного року.

В свою чергу, відповідно до п. 50.1. ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, право платника податку самостійно виправляти виявлені ним помилки одного звітного періоду у податковій звітності наступного періоду прямо передбачено положеннями Податкового кодексу України, у зв'язку з чим суд вважає, що відображення позивачем самостійно виявленої ним помилки, яка полягала у завищенні доходів від операційної діяльності у податковому обліку за 1 квартал 2012 року на суму 53665 грн., у податковій звітності за І півріччя 2012 року, яка включає до себе також й показники 1 кварталу 2012 року, відповідає положенням чинного законодавства України та не є підставою для збільшення такому платнику податку податкових зобов'язань з цих причин. При цьому суд наголошує, що відповідачем не наводилось жодних заперечень проти обґрунтованості та достовірності доводів позивача про сам факт завищення ним доходів від операційної діяльності у 1 кварталі 2012 року, який і знайшов своє відображення у податковій звітності за І півріччя 2012 року.

Також з акта перевірки вбачається, що проведеною перевіркою відображених показників за період, що підлягав перевірці, встановлено заниження задекларованих ТОВ «Нові бізнес погляди» показників у рядку 03 декларацій «Інші доходи» у сумі 72982 грн..

Зокрема, в ході перевірки встановлено, що за даними бухгалтерського обліку підприємства рахується кредиторська заборгованість по рахунку 6852 за контрагентом ТОВ «ТАРГА СЕРВІС» у сумі 46242 грн., яка виникла у 2 кварталі 2012 року з приводу постачання будівельних матеріалів на підставі договорів від 18.01.2012 року № 9/2/11-01 та № 21, однак, ТОВ «ТАРГА СЕРВІС» відповідно до рішення господарського суду визнано банкрутом та знято з обліку платників податків 04.04.2013 року.

Виходячи з положень пп. «в» пп. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією відповідає ознакам безнадійної заборгованості.

Згідно з пп. 14.1.257. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пп. 135.5.4. п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.5 а.с.91-93) вбачається, що відповідно до запису від 02.04.2013 року

ТОВ «ТАРГА СЕРВІС» припинено за рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2013 року у справі № 5017/3533/2012 у зв'язку з визнанням юридичної особи банкрутом.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявна бухгалтерська довідка ТОВ «Нові бізнес погляди» від 07.07.2014 року, яка надавалась позивачем разом із зауваженнями до акта перевірки, відповідно до якої відповідна кредиторська заборгованість перед ТОВ «ТАРГА СЕРВІС» рахується помилково через подвійне оприбуткування матеріалів, тоді як поставлені ТОВ «ТАРГА СЕРВІС» товари на суму 46242,00 грн. оплачені підприємством (т. 1 а.с. 134). Постачання таких товарів відбулось на підставі видаткової накладної від 22.02.2012 року № РН 0000219, яка оплачена підприємством з поточного рахунку підприємства № 4, відкритому у ПАТ «МАРФІН БАНК» (т. 3 а.с. 23-38).

Відповідно до п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового,валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 984, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Водночас, стверджуючи про наявність правових підстав для врахування позивачем вартості поставлених йому ТОВ «ТАРГА СЕРВІС» товарів у складі доходів як безнадійної кредиторської заборгованості, відповідач не визначив первинних документів, які підтверджують зазначений факт, а також не здійснив перевірку фактів, викладених позивачем у бухгалтерській довідці. В свою чергу, судом встановлено, що порушення позивачем ведення бухгалтерського обліку по взаємовідносинах з ТОВ «ТАРГА СЕРВІС», допущене внаслідок подвійного обліку поставки однієї парті товарів, фактично не призвело до заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Відповідно до акта перевірки у 2 кв. 2012 року підприємством зменшено інші доходи по р. 03 Декларації у сумі 26740 грн. як перерахунок доходів у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг) зі знаком мінус. В ході перевірки встановлено, що підприємством 06.04.2012 року отримано кошти у сумі 26740 грн. від ТОВ «Альфа-Забава» як передплата за отримані послуги (послуги оренди), а 19.04.2012 року здійснено повернення зазначених коштів як двічі перерахованих. З цього приводу відповідачем наведено висновок, відповідно до якого оскільки передплата за правилами ведення податкового обліку не включається до складу доходів, відсутні підстави для зменшення відповідних показників, відтак, на думку контролюючого органу ТОВ «Нові бізнес погляди» допущено заниження відповідного показника податкової звітності на суму 26740 грн..

Відповідно до пп. 136.1.1. п. 136.1. ст. 136 Податкового кодексу України для визначення об'єкта оподаткування не враховуються такі доходи як сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем у справі, що всупереч вищенаведеній нормі законодавства позивачем сформований показник рядка 03 декларації за рахунок відповідної передплати за надані послуги у сумі 26740 грн.. Тобто, за правилами ведення податкового обліку збільшення інших доходів за рахунок зазначених грошових надходжень позивача не мало відбуватись, втім, відбулось. Водночас, необґрунтовано враховані у складі доходів кошти були відраховані позивачем зі складу відповідного показника, чим забезпечено приведення у відповідність до положень законодавства здійснення ним податкового обліку з цього податку за відповідною господарською операцією, що не було враховано відповідачем під час формування висновку про неможливість проведеного коригування в силу безпідставності віднесення суми отриманого авансу до складу доходів. За таких умов суд вважає, що допущене позивачем порушення всупереч висновкам відповідача фактично не призвело до заниження інших доходів у сумі 26740 грн..

В акті перевірки окрім іншого зафіксовано, що перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за період, що підлягав перевірці, встановлено їх завищення в сумі 23879184 грн..

Зокрема, перевіркою відображених у рядку 05 декларацій «Витрати операційної діяльності» встановлено завищення їх показників у сумі 1298750 грн..

Як свідчать матеріали перевірки, підприємством до складу витрат включено вартість (придбаних, списаних) матеріалів за відсутності оригіналів первинних документів у сумі 1298750 грн., перелік яких наведений у додатку № 5 до акта перевірки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що фактично такий перелік наведений у додатку № 6 до акта перевірки (т.3 а.с.223), відповідно до якого до перевірки не надано оригіналів окремих документів по взаємовідносинах ТОВ «Нові бізнес погляди» із ТОВ «Укрпромбізнес плюс», ТОВ «ТАРГА СЕРВІС», ТОВ «Енжел Кем'юнікейбел», ТОВ «Торговий дім «Антарес», ТОВ «Будівельна компанія «Едельвейс», ТОВ «Тріумф-Екран», ТОВ «Аргентум Медіа ТМ», ТОВ «Глобал Автогруп», ТОВ «БФ «Укрбуд», ПП «ТД «Аквалайн», ТОВ «Кепітал Трейд», ТОВ «Укрбудкомплект», ТОВ «Перфекта-СК», ТОВ «Опт-Трейдінг», ТОВ «Аскон-Групп».

Проте, оригінали зазначених документів надані для огляду до суду, а їх копії залучені до матеріалів справи(т. 2 а.с. 38-43, 59-68, 166-256, т. 3 а.с. 2-38). У судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити, з яких причин наявні у позивача документи не були враховані контролюючим органом під час проведення перевірки.

За приписами положень п. 44.6, п. 44.7. ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Як вбачається із наданих до суду зауважень до складеного за результатами перевірки акта, позивач разом із зауваженнями направив на адресу відповідача документи, визначені в акті перевірки як відсутні, однак вони не були враховані відповідачем ані під час розгляду зауважень до акта перевірки, ані під час прийняття податкових повідомлень-рішень, також за фактом їх надання відповідачем не призначалось й позапланової перевірки.

Враховуючи, що наведені в акті перевірки висновки спростовані позивачем належними доказами у справі, суд вважає безпідставним збільшення податкових зобов'язань ТОВ «Нові бізнес погляди» з податку на прибуток, яке пов'язане із висновком контролюючого органу щодо завищення платником податків показника рядку 05.1. Декларації на 1298750 грн.

Також в акті перевірки встановлено завищення показників ТОВ «Нові бізнес погляди» у рядку 06.1 Декларацій «Адміністративні витрати» у сумі 3373348,5 грн.

Так, в ході перевірки встановлено, що позивачем до складу витрат віднесено вартість послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_4 (консультаційні послуги), ФОП ОСОБА_5 (юридично-консультаційні послуги), ПП СМК «Будівельник» (консультаційні послуги),

ТОВ «Юридична компанія «ЮС НОВАТІС» (юридичні послуги). Водночас, відповідачем наведено висновок, що такі витрати враховані позивачем у податковому обліку в порушення

п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, оскільки вони не пов'язані із господарською діяльністю позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПП «СМК «Будівельник» 11.12.2013 року укладено договір № 11122013-1 укладено договір щодо надання консультаційних послуг з питань комерційної діяльності на предмет «Аналіз конкурентного середовища та комерційної діяльності замовника та розробка рекомендацій до стратегічного плану конкуренції (т. 3 а.с. 121-124), за результатами виконання кого сторонами складено акт виконаних робіт від 20.12.2013 року (т. 2 а.с. 37). Відносини позивача із ТОВ «Юридична компанія «ЮС НОВІТАС» виникли на підставі договору від 12.05.2010 року з приводу надання юридичних послуг та консультацій щодо чинного законодавства України, та засвідчуються звітами про надані послуги (т. 2 а.с. 18-34). Між позивачем та ФОП ОСОБА_5 також виникли правові відносини з приводу надання юридичних та консультаційних послуг, зазначених у договорі або в інших окремо узгоджених сторонами замовленнями (т. 2 а.с. 69-71). Господарські операції між ТОВ «Нові бізнес погляди» та ФОП ОСОБА_4 виникли у сфері надання консультаційних послуг, а факт їх надання засвідчується відповідними актами приймання-передачі послуг (т. 2 а.с. 72-116).

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодекс крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 цього Кодексу визначено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Проте, всупереч твердженням відповідача відповідні господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, а пов'язаність відповідних господарських операцій із безпосередньо господарською діяльністю платника податків визначається доказами наявності судових процесів, які передбачали необхідність участі професійного представника інтересів платника податків, виданими довіреностями на представництво інтересів ТОВ «Нові бізнес погляди», великою кількістю договірних відносин, що передбачають необхідність проведення відповідних переговорів, зустрічей, підготовки юридичних документів тощо (т. 3 а.с. 150-182).

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача на положення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, оскільки платники податків при здійсненні господарської діяльності не обмежені чинним законодавством у праві самостійно обирати найбільш оптимальний варіант ведення господарської діяльності, зокрема, не позбавлений права укладати договори із сторонніми особами щодо реалізації своїх окремих функцій.

Також проведеною перевіркою відображеного показника за період, що підлягав перевірці, встановлено завищення показників задекларованих ТОВ «Нові бізнес погляди» у рядку 06.3 Декларацій «Витрати на збут» у сумі 1202146 грн..

Відповідно до пп. 138.10.3. п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Так, в ході перевірки встановлено, що підприємством до складу витрат на збут віднесено вартість послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_6 щодо організації та проведення масових заходів, оренди екрану, виготовлення квіток та декорацій у сумі 541120 грн., а також вартість послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_7 за організацію та проведення масових розважальних заходів у сумі 605276 грн.

Втім, відповідачем вважає, що такі витрати враховані позивачем у податковому обліку в порушення п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, оскільки вони не пов'язані із господарською діяльністю позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між позивачем та ФОП ОСОБА_7 укладено низку договорів, предметом яких виступає організація та проведення заходів у торгівельному центрі «Рив'єра» (т. 3 а.с. 38-49, 54, 57-58, 61-63, 65-67, 69-71, 78-79, 81-82, 85-87, 89-91, 93-95). Виконання зазначених послуг контрагентом позивача підтверджується відповідними актами приймання виконаних робіт (т. 3 а.с. 49-53, 56, 59, 64, 68, 72-77, 80, 83, 88, 92).

Також суд встановив, що між ТОВ «Нові бізнес погляди» та ФОП ОСОБА_6 укладено договір віл 01.02.2013 року щодо надання рекламних послуг (т. 3 а.с. 109-111), на виконання якого сторонами складено відповідні акти наданих послуг (т. 3 а.с. 112-120).

Відтак, висновок відповідача про відсутність зв'язку зазначених господарських операцій з господарською діяльністю підприємства через їх непідтвердження первинними документами спростовується матеріалами справи.

Також суд наголошує, що за приписами пп. 138.10.3. п. 138.10. ст. 138 Податкового кодексу України перелік витрат на збут, який може бути врахований при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, не є виключним, у зв'язку з чим платник податку вправі обирати найбільш ефективні для його господарської діяльності заходи, що сприятимуть збуту його продукції, зокрема, й проведення видовищних заходів з метою приваблення більшої кількості відвідувачів у торгівельному центрі, який безпосередньо використовується платником податку з метою отримання прибутку.

Перевіркою відображених показників у рядку 06.4 Декларацій «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» встановлено завищення показників у сумі 12659051 грн.

З цього приводу судом встановлено, що ТОВ «Нові бізнес погляди» укладено низку кредитних договорів із нерезидентами (т. 3 а.с. 196-210), за якими позивачем сплачуються відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідно положень ст. 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Поряд з цим, п. 141.2. цієї статті визначено, що для платника податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахування процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється в сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

Проценти, які відповідають вимогам пункту 141.1 цієї статті, але не віднесені до складу витрат виробництва (обігу) згідно з положеннями пункту 141.2 цієї статті, протягом звітного періоду підлягають перенесенню на результати майбутніх податкових періодів із збереженням обмежень, передбачених пунктом 141.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Поряд з цим, згідно з приписами пп. 153.1.3. п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

На виконання вищезгаданих положень Податкового кодексу України нараховані відсотки за вказаними кредитними договорами підприємством не відображались у складі витрат, але підприємством у складі витрат відображено від'ємне значення курсових різниць від перерахунку заборгованості, вираженій в іноземній валюті у сумі 12659051 грн.

Суд вважає висновок ДПІ у Комінтернівському районі м. Одеси про завищення ТОВ «Нові бізнес погляди» показників рядка 06.4 Декларацій «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» у сумі 12659051 грн. безпідставним та таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, виходячи з такого.

Аналіз вищезгаданих норм права свідчить, що встановлене обмеження щодо віднесення витрат у вигляді нарахування процентів за кредитами, отриманими від нерезидентів, у яких перебуває 50 та більше відсотків статутного фонду платника податків, до складу витрат, які враховуються під час обчислення об'єкта оподаткування податком на прибуток, передбачає можливість перенесення решти витрат, що не враховані у складі витрат того звітного періоду, в якому вони фактично виникли, на результати майбутніх періодів. Тобто, всі 100 відсотків витрат на відсотки за користування кредитами в решті решт підлягають включенню до складу витрат такого платника податків, тоді як законом лише встановлені обмеження щодо одночасного віднесення таких витрат до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Разом з тим, на відміну від порядку формування витрат за рахунок відсотків за користування кредитами в іноземній валюті в окреслених випадках таких обмежень не встановлено законодавством для процедури визначення витрат з курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти, що мають враховуватися у складі витрат, які обчислюються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток. Чинне законодавство всупереч твердженням відповідача не ставить також суму таких витрат у залежність від факту віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, витрат із сплати у відповідному звітному періоді відсотків за користування кредитами, з приводу яких розраховуються відповідна курсова різниця.

З огляду на вищезазначене висновок ДПІ у Комінтернівському районі щодо завищення ТОВ «Нові бізнес погляди» від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 19000955 грн. не підтверджується матеріалами справи та є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Крім того, перевіркою повноти визначення ТОВ «Нові бізнес погляди» податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період, що підлягав перевірці, встановлено їх заниження у сумі 3882202 грн..

Зокрема, проведеною перевіркою відображеного показника у рядку 1 Декларацій встановлено їх заниження у сумі 2861608 грн..

В ході перевірки встановлено, що позивачем до ДПІ у Комінтернівському районі подана декларація з податку на додану вартість за листопад 2013 року, у рядку 1 якої показники (обсяги постачання без податку на додану вартість та суми податку на додану вартість) не визначені, тобто, наведене нульове значення. Натомість, згідно з даними бухгалтерського обліку операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів, становили 14308040 грн., та відповідно сума податку на додану вартість - 2861608 грн..

Згідно з п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1. ст. 188 зазначеного Кодексу встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Відповідачем до суду надана копія податкової декларації ТОВ «Нові бізнес погляди» з податку на додану вартість за листопад 2013 року, у рядку 1 якої дійсно зазначені нульові показники (т. 1 а.с. 111-112).

Однак, позивачем у справі надана копія декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року, у рядку 1 якої відображено показник, зо дорівнює 14308040 грн., який за висновками акта перевірки відповідає даним бухгалтерського обліку позивача (т. 1 а.с. 152-161). Відправлення зазначеної декларації в електронному вигляді на адресу ДПІ у Комінтернівському районі підтверджується відповідною квитанцією (т. 1 а.с. 150).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що вказана декларація з податку на додану вартість з нульовими показниками надійшла на адресу контролюючого органу внаслідок збою у системі, що, підтверджується, зокрема, фактом визнання відповідачем даних, які містились у додатках до вказаної декларації, в тому числі із задекларованим показником податкових зобов'язань у сумі 2861608 грн..

Крім того, за формою відповідної декларації безпосереднє податкове зобов'язання з податку на додану вартість визначається не шляхом ділення показника рядка 1 декларації на ставку податку, як розраховано відповідну суму заниження податку відповідачем в акті перевірки, а передбачає необхідність враховувати показники залишків від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, внаслідок чого показник рядка 25 декларації з податку на додану вартість ТОВ «Нові бізнес погляди» за листопад 2013 року становив не 2861608 грн. як визначив відповідач в акті перевірки, а 1974410 грн.. При цьому відповідач, не дослідивши питання сплати позивачем відповідної суми податку до бюджету, встановив порушення позивачем вимог податкового законодавства та збільшив суму податкового зобов'язання з цього податку лише за даними отриманої декларації, незважаючи на отримання у належному вигляді додатків до такої декларації, які розходились із її показниками, що безперечно мало би бути виявлено за результатами камеральної перевірки відповідної податкової звітності. Такими діями відповідач фактично поклав на ТОВ «Нові бізнес погляди» зобов'язання з повторної сплати суми податку на додану вартість за відповідний звітний (податковий) період, що прямо суперечить положенням чинного податкового законодавства.

Аналогічне порушення також встановлено контролюючим органом у п. 3.2.2 акта перевірки, відповідно до якого у декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2013 року у рядку 10 задекларовано нульові показники, тоді як за даними бухгалтерського обліку підприємства такий показник становить 693508 грн.. Зазначений висновок відповідача суд також вважає необґрунтованим з вищевикладених підстав.

Перевіркою відображених у рядку 7 Декларацій «Послуги, отримані від нерезидентів, місце постачання яких визначено на митній території України» встановлено їх заниження на суму 828985 грн., що пов'язується відповідачем із порушенням п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України, які полягали у безпідставному звільненню від оподаткування податком на додану вартість послуг, отриманих від нерезидентів, місцем постачання яких, на думку відповідача, є митна територія України.

Досліджуючи зазначені обставини, суд встановив, що протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Нові бізнес погляди» отримувало послуги від нерезидентів.

Так, на підставі укладеного із PMVE (CYPRUS) Ltd договору від 01.12.2012 року

ТОВ «Нові бізнес погляди» отримувало від вказаного нерезидента консультаційні послуги з управління активами, коучинга та наставництва співробітників, консультування з управління нерухомістю, консультування з управління торговим центром, поради з розвитку бізнесу (т. 1 а.с. 126-133).

Згідно з укладеною позивачем угодою із компанією SC AGRO PROPERTI MANAGEMENT S.A. (Румунія) від 26.03.2012 року позивачеві надані маркетингові послуги з метою вдосконалення маркетингової стратегії компанії та сприяння її розвитку на міжнародному ринку.

Відповідно до контракту від 01.10.2012 року, укладеного ТОВ «Нові бізнес погляди» із компанією Argo Capital Management (Кіпр), позивач отримував консультаційні інформаційні та маркетингові послуги, які відносяться до девелопменту 2-ї фази ТРЦ «Рив'єра» площею 20 тис. кв.м.

Відповідно до укладеного позивачем договору від 03.05.2012 року із PMVE (Global) (Великобританія) позивач отримав послуги в галузі нерухомості з метою оптимізації орендної діяльності, запуску і операційного маркетингу, управління різними активами, розташованими в Україні.

Згідно з договором, укладеним ТОВ «Нові бізнес погляди» із DAKARVIR LTD (Кіпр) від 23.05.2012 року позивачем отримані консультаційні та маркетингові послуги в галузі нерухомості, які відносяться до редевелопменту приміщень минулого магазину «Євразія», загальною площею 3500 кв.м з метою оптимізації проекту та дизайну, будівельних робіт, орендної діяльності, оптимізації фінансових показників проекту для замовника.

Також консультаційні послуги отримані позивачем від компанії SHAKDUDINO HOLDINGS LIMITED (Кіпр) за договором від 30.05.2012 року, у взаємовідносинах з компанією ALPHABET STAND SERVICE позивач перебував у господарських відносинах з приводу надання маркетингових послуг з метою вдосконалення маркетингової стратегії компанії та сприяння її розвитку на міжнародному ринку.

Зазначені обставини встановлені в акті перевірки та не заперечуються сторонами у справі.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено договір від 15.02.2012 року із компанією SC Georgescu Negrea Advrtising SRL (Румунія) щодо надання послуг, перелічених у додатку, що додається до цього договору (т. 4 а.с. 5-17), який в свою чергу передбачав створення графіки, відео монтажу та стендової графіки презентації MIPIM.

Загальна вартість отриманих позивачем послуг за вищезгаданими договорами становить 4144929,38 грн..

Згідно з положеннями п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України 185.1. об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п. 186.3. ст. 186 Податкового кодексу України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать, зокрема, консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем.

Розраховуючи суму збільшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 828985 грн. відповідач виходив з необхідності відображення відповідного показника у рядку 7 Декларацій «Послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України». Однак, відповідачем не враховано, що відображення відповідних сум податку у рядку 7 декларацій мало б відповідний вплив на формування платником податків показників рядку 12.4. Декларацій «Імпортовані товари, необоротні активи та отримані від нерезидента на митній території України послуги з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які оподатковуються за основною ставкою та нульовою ставкою: послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких знаходиться на митній території». Водночас, виходячи з положень п. 86.10. ст. 86 Податкового кодексу України, в акті перевірки контролюючим органом мають зазначатися як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника, тоді як відповідачем під час визначення заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 828985 грн. не враховано відповідне їх завищення, пов'язане із не віднесенням до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідної суми ПДВ у рядку 12.4 Декларацій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виявлене порушення позивачем податкового зобов'язання не призвело до заниження платником податку на додану вартість податкових зобов'язань з цього податку.

В акті перевірки зафіксовано, що перевіркою відображених у рядку 8 Декларацій «Коригування податкових зобов'язань (+чи-)…» показників встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників ТОВ «Нові бізнес погляди» у сумі 298582,34 грн. та їх заниження у сумі 106973 грн.. Сумарно зазначені порушення не призвели до заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період, який підлягав перевірці, встановлення його заниження у сумі 368712 грн., в тому числі завищення у сумі 324797 грн. та заниження у сумі 691675 грн. Зокрема, в ході перевірки встановлено, що в порушення п. 198.6

ст. 198 Податкового кодексу України позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість включено суму податку у розмірі 307268,45 грн. на підставі копій податкових накладних, перелік яких наведено у додатку 6 до акта перевірки.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.5. ст. 198 вказаного Кодексу 198.5. Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за матеріалами перевірки позивачем до перевірки не надано податкових накладних по взаємовідносинах ТОВ «Нові бізнес погляди» із ТОВ «Укрпромбізнес плюс», ТОВ «ТАРГА СЕРВІС», ТОВ «Енжел Кем'юнікейбел»,

ТОВ «Торговий дім «Антарес», ТОВ «Тріумф-Екран», ТОВ «Аргентум Медіа ТМ», ТОВ «Глобал Автогруп», ТОВ «БФ «Укрбуд», ПП «ТД «Аквалайн», ТОВ «Кепітал Трейд», ТОВ «Перфекта-СК», ТОВ «Опт-Трейдінг», ТОВ «Аскон-Групп», ТОВ «Діссар».

Проте, оригінали зазначених податкових накладних надані для огляду до суду, а їх копії залучені до матеріалів справи(т. 1 а.с. 186-206, т. 2 а.с. 66, 163, 182-184, 189, 223, 231, 236, 240, 247). У судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити, з яких причин наявні у позивача документи не були враховані контролюючим органом під час проведення перевірки.

За приписами положень п. 44.6, п. 44.7. ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Як вбачається із наданих до суду зауважень до складеного за результатами перевірки акта, позивач разом із зауваженнями направив на адресу відповідача документи, визначені в акті перевірки як відсутні, однак вони не були враховані відповідачем ані під час розгляду зауважень до акта перевірки, ані під час прийняття податкових повідомлень-рішень, також за фактом їх надання відповідачем не призначалось й позапланової перевірки.

Враховуючи, що наведені в акті перевірки висновки спростовані позивачем належними доказами у справі, суд вважає безпідставним збільшення податкових зобов'язань ТОВ «Нові бізнес погляди» з податку на додану вартість, яке пов'язане із висновком контролюючого органу щодо завищення платником податків показника рядку 10.1. Декларації на 307268,45 грн..

Висновок контролюючого органу щодо завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 17528 грн. внаслідок подвійного віднесення до складу податкового кредиту сум податку на підставі однієї податкової накладної не підтверджується відповідними доказами у справі, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В свою чергу, положеннями цієї ж норми закону передбачено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Судом неодноразово пропонувалась сторонам у справі надати всі наявні у них докази щодо предмету спору, однак докази допущення позивачем зазначеного порушення до суду так і не були надані. Відповідно до ч. 6 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Беручи до уваги відсутність у матеріалах справи документального підтвердження вищезгаданого порушення, суд вважає такий висновок відповідача необґрунтованим, а відповідне збільшення податкових зобов'язань ТОВ «Нові бізнес погляди» таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним висновок ДПІ у Комінтернівському районі про заниження позивачем податку на додану вартість у сумі 3513493 грн. та відповідне збільшення йому податкових зобов'язань з цього податку, які знайшли відображення у прийнятті контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № , згідно з яким нарахований податок на додану вартість у сумі 3513493 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 1756746,5 грн..

Крім того, в акті перевірки зафіксовано, що перевіркою повноти визначення суми податку з доходу нерезидентів встановлено його заниження за період, який підлягав перевірці, на загальну суму 85346 грн.. Зазначене порушення пов'язується відповідачем із порушенням ТОВ «Нові бізнес погляди» вимог п. 160.7 ст. 160 Податкового кодексу України, що полягає у звільненні від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України, оскільки до перевірки не надано належним чином оформлених довідок за 2012 рік про підтвердження резиденства контрагентів позивача у країні, з якою укладено угоду про уникнення подвійного оподаткування. Такими господарськими операціями відповідачем визначено відносини ТОВ «Нові бізнес погляди» із компаніями SC Georgescu Negrea Advrtising SRL (Румунія) щодо надання послуг, перелічених у додатку, що додається до цього договору (т. 4 а.с. 5-17), який в свою чергу передбачав створення графіки, відео монтажу та стендової графіки презентації MIPIM, SC AGRO PROPERTI MANAGEMENT S.A. (Румунія) щодо надання маркетингових послуг з метою вдосконалення маркетингової стратегії компанії та сприяння її розвитку на міжнародному ринку; ALPHABET STAND SERVICE з приводу надання маркетингових послуг з метою вдосконалення маркетингової стратегії компанії та сприяння її розвитку на міжнародному ринку.

Особливості оподаткування нерезидентів визначені у ст. 160 Податкового кодексу України. Виходячи з положень зазначеної статті, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються:

а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом;

б) дивіденди, які сплачуються резидентом;

в) роялті;

г) фрахт та доходи від інжинірингу;

ґ) лізингова/орендна плата, що сплачується резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди;

д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента;

е) прибуток від здійснення операцій із торгівлі цінними паперами, деривативами або іншими корпоративними правами, визначений відповідно до норм цього розділу;

є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України;

ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України;

з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів;

и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України;

і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення державної грошової лотереї);

ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертв на користь нерезидентів;

й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3-160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Аналіз положень пп. «й» п. 160.1 ст. 160 Податкового кодексу України свідчить, що доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента не відносяться до категорії доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України. За таких умов на позивача чинним законодавством України взагалі не покладався обов'язок утримувати податок з доходів, отриманих вищезгаданими компаніями, та сплачувати його до бюджету підчас відповідної оплати наданих нерезидентами консультаційних послуг, що мало місце в даному випадку, у зв'язку з чим відсутність належним чином оформленої довідки про підтвердження резиденства контрагентів позивача у країні, з якою укладено угоду про уникнення подвійного оподаткування, не є достатньою підставою для збільшення позивачеві відповідного податкового зобов'язання.

Крім того, з акта перевірки вбачається, що зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про порушення позивачем п. 160.7. ст. 160 Податкового кодексу України, відповідно до якої резиденти, які здійснюють виплати нерезидентам за виробництво та/або розповсюдження реклами, під час такої виплати сплачують податок за ставкою 20 відсотків суми таких виплат за власний рахунок. Водночас, як встановлено вище, наведені господарські операції між позивачем та компаніями-нерезидентами виникли не з приводу виробництва та/або розповсюдження реклами, а з приводу надання консультаційних послуг, у зв'язку з чим розрахунок контролюючим органом податкових зобов'язань ТОВ «Нові бізнес погляди» за вказаними господарськими операціями за ставкою 20 відсотків прямо суперечить положеннями податкового законодавства у сфері оподаткування доходів нерезидентів.

Відтак, суд вважає необґрунтованим висновок контролюючого органу про заниження

ТОВ «Нові бізнес погляди» податку з доходів нерезидентів у сумі 85346 грн. та таким, що не відповідає положенням законодавства, податкове повідомлення-рішення від 23.07.2014 року

№ , згідно з яким нарахований податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 64901 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 32450 грн..

Також актом перевірки визначено порушення ТОВ «Нові бізнес погляди» п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме, позивачем не утримано податок на доходи фізичних осіб під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 доходу від операцій, здійснених у межах обраних ним видів діяльності, тоді як останній перебував у трудових відносинах із позивачем. Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 7.1. ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого нарахована сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 20564,49 грн.

Відповідно до п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зокрема, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Судом встановлено, що за загальними правилами оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, визначеним ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Поряд з цим, згідно з положеннями п. 177.6. ст. 176 Податкового кодексу України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до приписів п. 177.8. ст. 177 Податкового кодексу України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Як встановлено вище, у періоді, що підлягав перевірці, між ТОВ «Нові бізнес погляди» та ФОП ОСОБА_4 виникли господарські відносини у сфері надання консультаційних послуг на підставі укладених цивільно-правових договорів, факт надання яких засвідчується відповідними актами приймання-передачі послуг (т. 2 а.с. 72-116).

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ТОВ «Нові бізнес погляди» від 01.03.2012 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта підприємства (т. 5 а.с. 85) та звільнений з зазначеної посади відповідно до наказу підприємства від 31.07.2012 року (т. 5 а.с. 84). Під час знаходження у трудових відносин із ТОВ «Нові бізнес погляди» ОСОБА_4 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, а також сплачувався до бюджету відповідний податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими розрахунками та розрахунково-платіжними відомостями (т. 4 а.с. 18-41).

Чинним законодавством не встановлено обмежень щодо можливості самозайнятих осіб одночасно із здійсненням власної господарської діяльності перебувати у трудових відносинах із іншими суб'єктами господарювання. При цьому надання самозайнятою особою послуг суб'єкту господарювання, з яким вона одночасно перебуває у трудових відносинах, не свідчить, що послуги, які надаються нею на підставі укладених договорів набувають характеру трудових відносин. За виконання ОСОБА_4 трудових обов'язків позивачем сплачувалась заробітна плата, з якої відповідно до положень чинного законодавства позивач як податковий агент забезпечував нарахування та сплату податку на доходи фізичних осіб, а також єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В свою чергу, доходи, отримані зазначеною фізичною особою як суб'єктом господарювання на підставі укладених з ТОВ «Нові бізнес погляди» договорів оподатковувались ним самостійно шляхом подання відповідної податкової звітності за місцем своєї податкової адреси, що підтверджено відповідачем безпосередньо в акті перевірки.

Таким чином, ОСОБА_4 перебував у відносинах з позивачем одночасно у двох різних правових статусах - найманого працівника та суб'єкта господарювання, з яким позивач перебував у цивільно-правових відносинах, які не є взаємопов'язаними та не підлягають ототожненню. Беручи до уваги наведені вище особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, суд не вбачає правових підстав для нарахування та сплати позивачем як податковим агентом податку на доходи з фізичних осіб та єдиного внеску, які відповідно до положень чинного законодавства підлягають сплаті до бюджету за господарськими операціями з надання консультаційних послуг, що мали місце між ТОВ «Нові бізнес погляди» та ФОП ОСОБА_4 як самозайянтою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства податкове повідомлення-рішення ДПІ у Комінтернівському районі від 23.07.2014 року № , згідно з яким нарахований податок з доходів найманих працівників у сумі 137747,94 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у сумі 81452,01 грн., та рішення ДПІ у Комінтернівському районі про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.07.2014 року № , згідно з яким нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 20564,49 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 1028 грн..

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що відповідачем у справі не підтверджено належними та допустимими доказами встановлені ним в акті перевірки від 08.07.2014 року № 000086/15-32-22-05/34980457 порушення ТОВ «Нові бізнес погляди» податкового законодавства, беручи до уваги факти неправильного застосування контролюючим органом норм податкового законодавства під час встановлення відповідних порушень, суд вважає прийняті ДПІ у Комінтернівському районі м. Одеси податкові повідомлення-рішення від 23.07.2014 року № , від 23.07.2014 року № , від 23.07.2014 року № , від 23.07.2014 року № та рішення ДПІ у Комінтернівському районі про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.07.2014 року № такими, що суперечать положенням чинного законодавства, у зв'язку з чим такі підлягають скасуванню.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Нові бізнес погляди» до державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 23.07.2014 року №№ , , , .

Скасувати рішення державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 22.07.2014 року № .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 06.04.2015 року.

Суддя С.М. Корой

.