Справа № 2-а-254/08
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2009-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2009 р. Справа № 2-а-254/08

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Костюкевича С.Ф.,

суддів: Ксензюка А.Я., Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Кириченко О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

представників відповідачів:

ДПА України Мельничука М.В.;

Луцької ОДПІ Гаврилової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державної податкової адміністрації України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області про зобов'язання скасувати ідентифікаційний номер; виключити ідентифікаційний номер та всю інформацію про нього з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; здійснювати в подальшому облік позивача як платника податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами без застосування ідентифікаційного номера; знищити облікову картку з ідентифікаційним номером; проставити у паспорті позивача відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою,

ВСТАНОВИВ:

У своєму позові ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є віруючим громадянами, прихожанами Української Православної Церкви, сповідують православну релігію, через свої релігійні переконання відмовляється від ідентифікаційного номера, у зв'язку з чим просять зобов'язати Державну податкову адміністрацію України: скасувати ідентифікаційний номер; виключити ідентифікаційний номер та всю інформацію про нього з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; здійснювати в подальшому облік позивачів як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем, по-батькові та за місцем проживання); знищити облікову картку з ідентифікаційним номером, зобов'язати Луцьку ОДПІ: виключити ідентифікаційний номер та всю інформацію про нього з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; здійснювати в подальшому облік позивачів, як платника податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем, по-батькові та за місцем проживання); проставити у паспорті позивачів відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою; знищити облікову картку з особистими даними позивачів, що були заповнені до Державного реєстру та на підставі яких були внесені дані про них та присвоєний ідентифікаційний номер.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали покликаючись на ті ж докази, що у позовній заяві. Підтвердили, що зверталася до ДПА України та Луцької ОДПІ із заявами, де викладали аналогічні вимоги, однак їм було фактично відмовлено. В судовому засіданні при уточненні позову від вимог про зобов'язання ДПА України, Луцької ОДПІ щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виключення інформації з Державного реєстру фізичних осіб, що обліковуються за їх серією та номером паспорта та анульовуються в їх паспорті раніше проведеного запису про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Крім того, пояснили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звертались до Луцької ОДПІ з заявами, їм видавались відповідні довідки, а органом внутрішніх справ проставлено відмітку про право здійснювати платежі без ідентифікаційного номера, о ОСОБА_1 таким правом скористалась на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 12.07.2004 року копію якого додали до справи. В лютому 2009 року вони пройшовши відповідну процедуру, їм в паспортах було проставлено відмітку про анулювання запису про здійснення платежів без ідентифікаційного номера та видано нові ідентифікаційні коди. Після цього знову звертались з відповідними заявами до ДПА України та Луцької ОДПІ про ліквідацію ідентифікаційних номерів, виключення інформації з Держреєстру, знищення облікової картки, збереження за ними раніше встановленої форми обліку платника податків без застосування ідентифікаційного номера. Також ОСОБА_1 додала, що оскільки діти - позивачі в справі є повнолітніми, тому діють у справі самостійно, про що надали відповідні довіреності на представлення їх інтересів.

Представники відповідачів Луцької ОДПІ Гаврилова Н.В., Державної податкової адміністрації України Мельничук М.В. у судовому засіданні позов не визнали, оскільки позивачі не бажають виконати вимоги передбачені відомчим наказом стосовно заповнення відповідних документів для вирішення цього питання. Вимоги обґрунтовує тим, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів» не передбачає механізму реалізації права особи на відмову від ідентифікаційного номера та його оформлення. Стверджує, що державна податкова інспекція не перешкоджає позивачам у здійсненні їх права, а лише вимагає від них дотримання встановленої законом процедури. Просять врахувати положення спільного наказу МВС України та ДПА України за №602/1226 від 19.10.2004 року «Про затвердження Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів».

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши надані ними докази, колегія суддів вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу думки, совісті та релігії. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 35 Конституції України закріпила право кожного на свободу світогляду і віросповідання та передбачила, що здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Згідно із ч.2 ст.24 не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

Стаття 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносини від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Довідками настоятеля Свято - Іллінського храму Волинської єпархії Української православної Церкви протоієрея констатовано, що позивачі є прихожанами цього храму.

Як встановлено судом позивачі в 2008-2009 роках зверталися із заявами до Державної податкової адміністрації України, Луцької ОДПІ в яких покликалися на те, що вони є віруючим Української Православної церкви, тому за своїми релігійними переконаннями вони не можуть користуватися електронним цифровим ім'ям - індивідуальним ідентифікаційним номером і вони відмовляються від ідентифікаційного номеру та будь-якого іншого номеру у зв'язку з чим просять виключити ідентифікаційний номер та всю інформацію про нього з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; здійснювати в подальшому їх облік, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем, по-батькові та за місцем проживання); проставити у їх паспортах відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою; знищити облікову картку з особистими даними позивачів, що були заповнені до Державного реєстру та на підставі яких були внесені дані про них та присвоєний ідентифікаційний номер.

Державна податкова адміністрація України та Луцька ОДПІ на заяви позивачів фактично дали роз'яснення з приводу порядку отримання громадянами відповідної відмітки у паспортах та вилучення ідентифікаційного номера з ДРФО, посилаючись на Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 року №602/1226 та Закону України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів».

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів» (далі по тексту - Закон) передбачено право платників податку та інших обов'язкових платежів через свої релігійні переконання відмовитися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомивши про це відповідні державні органи та сплачувати державні платежі за раніше встановленою формою, про що отримати відповідну відмітку в паспорті.

Згідно ч.2 ст.5 Закону до державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Враховуючи наведене, колегія суддів переконана в безспірності права позивачів на виключення ідентифікаційного номера відносно них та пов'язаної з ним інформації із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків з усіма відповідними наслідками, зокрема збереження раніше встановленої форми обліку платників та інших обов'язкових платежів. Оскільки згідно вимог Закону саме на податкові інспекції покладено вимогу про внесення ряду даних позивачів в облікові картки, то при задоволенні позову вимогу про їх знищення разом з ідентифікаційним номером слід покласти на Луцьку ОДПІ.

Оскільки позивачі повідомили відповідачів про свою відмову від ідентифікаційного номера із релігійних переконань і таке їх право прямо передбачено Законом України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів» бездіяльність податкових органів щодо неприйняття цієї відмови слід розглядати як обмеження у реалізації законного права позивача.

Таким чином, судом встановлено, що законодавством України передбачено право платників податку та інших обов'язкових платежів через свої релігійні переконання відмовитися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомивши про це відповідні державні органи та сплачувати державні платежі за раніше встановленою формою, про що отримати відповідну відмітку в паспорті, тому не підлягає до задоволення вимога позивачів, щодо зобов'язання Луцької ОДПІ поставити у паспортах відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, адже по справі встановлено, що позивачі відмовилися заповнити заяву, передбачену вищезазначеним Порядком, в результаті чого посадова особа органу державної податкової служби не мала можливості надати йому довідку форми В3, а орган внутрішніх справ без даних документів не мав можливості зробити відповідну відмітку у паспорті, тобто позивачі самі створили умови, які перешкоджають йому реалізовувати це своє право.

Законом України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів» не визначено державний орган та не передбачено право органам державної податкової служби, які повинні вносити в паспорт зазначеної особи відповідні відмітки.

Натомість, механізм та порядок внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні та інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це орган податкової служби на даний час врегульований спільним наказом МВС України та ДПА України за №602/1226 від 19.10.2004 року.

Даний Порядок розроблений згідно із Законом України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів» та постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992 року «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження», зареєстрований Міністерством юстиції України за №1345/9944 від 20.10.2004 року, а отже, є частиною законодавства України і підлягає неухильному дотриманню та виконанню.

Пунктами 4 і 5 Порядку визначено, що фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, подає до органу внутрішніх справ за своїм місцем реєстрації довідку за формою В3 та паспорт громадянина України, а посадова особа органу внутрішніх справ розглядає довідку за формою В3 щодо повноти і правильності заповнення та відповідності пред'явленому і паспорту, після цього вносить на 7-9 сторінки паспорта відмітку, зміст якої наведено в додатку 4.

Крім того, пунктом 7 Положення «Про паспорт громадянина України», затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ встановлено, що записи вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються паспортними службами органів внутрішніх справ.

Отже, чинним законодавством України визначено державний орган уповноважений вчиняти відмітку в паспорті особи про наявність у неї права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, це - орган внутрішніх справ, а не податкова інспекція, тому правові підстави для покладення на Луцьку ОДПІ обов'язку зробити у паспорті позивачів відмітку про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера відсутні.

Конституцією України не передбачено обмеження права громадянина на підприємницьку діяльність наявністю чи відсутністю у нього ідентифікаційного номера і право позивачів здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру є їх правом, оскільки норми Конституції України - є нормами прямої дії. Так ст.42 Конституції визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Оскільки позивач ОСОБА_1 та представник позивачів в судовому засіданні відмовилися від стягнення судових витрат, а тому сплачений судовий збір позивачам не відшкодовується.

На підставі ст.ст.19, 24, 35, 41 Конституції України, ч.2 ст.1, ч.2 ст.5 Закону України «Про Державний реєстр платників податку та інших обов'язкових платежів», ст. 9 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, спільного наказу МВС України та ДПА України за №602/1226 від 19.10.2004 року «Про затвердження Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів», керуючись ст.ст.11, 14, 70, 71, 86, 94, 128, 159-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Державну податкову адміністрацію України:

- скасувати присвоєні ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ідентифікаційні номера; виключити ідентифікаційні номери ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та всю інформацію про них з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів;

- здійснювати облік ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленою формою обліку без застосування ідентифікаційного номера.

Зобов'язати Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію:

- здійснювати облік ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленою формою обліку без застосування ідентифікаційного номера;

- знищити облікову картку з ідентифікаційним номером на ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі, тобто з 06 квітня 2009 року. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя: С.Ф. Костюкевич

Судді: А.Я. Ксензюк

В.В. Мачульський