Справа № 804/1359/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 р. Справа № 804/1359/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача:Конєвої С.О. Панченко Я.І. Попко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2014р.,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» звернулося з позовом до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2014р. № повністю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача за результатами якої був складений акт від 23.07.2014р. №339/221/37376526 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму податку на додану вартість у розмірі 5 299 328 грн. у квітні та травні 2014р. Позивач вважає, що вказані висновки відповідача не відповідають існуючим фактам (документам) та діючому податковому законодавству у зв'язку з чим збільшення позивачеві грошового зобов'язання та штрафних санкцій за опорюваним податковим повідомленням-рішенням вважає неправомірним, оскільки позивачем були надані до перевірки всі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах позивача та ТОВ «Норіка», ТОВ «Праус». При цьому,позивач вказує на те, що при проведенні господарської операції між позивачем та ТОВ «Норіка» постачання нафтопродуктів відбувалося на умовах базису поставки ЕХW-«франко-склад» за яким ніякого транспортування не існує і не може існувати, виходячи з умов самих договорів і норм міжнародних правил для інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС-2010». Позивач також зазначає, що факт придбання позивачем у ТОВ «Норіка» допоміжних засобів для автомобіля в асортименті та продаж їх на АЗС позивача підтверджено в самому акті перевірки. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Праус», то висновки контролюючого органу про відсутність реальності господарської операції з даним контрагентом ґрунтуються на припущеннях, а посилання на акт перевірки ТОВ «Праус» від 01.06.2014р. вважає незаконним, так як позивач не може відповідати за дії продавця - ТОВ «Праус». Позивач також вважає незаконним посилання у акті перевірки на те, що операції по вищевказаних взаємовідносинах з ТОВ «Норіка» та ТОВ «Праус» не є господарською діяльністю підприємства, оскільки податкові органи контролюють тільки повноту нарахування та сплати податків і зборів, а економічна мета чи її відсутність є внутрішнім критерієм господарської діяльності товариства та не відноситься до функцій перевірки контролюючого податкового органу. За викладеного позивач вважає, що у відповідача були відсутні документи та економічні підстави для висновку про направлення дій позивача на мінімізацію податкових зобов'язань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно 18.02.2015р., що підтверджується розпискою представника позивача (а.с.109 том 1).

В той же час, представник відповідача, який брав участь у судовому засіданні 18.02.2015р. проти позову заперечував, у письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позивачем до перевірки не було надано документи, які підтверджують транспортування товару від продавця ТОВ «Норіка» до покупця - ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н», а також встановлено невідповідність придбаного та реалізованого ТОВ «Норіка» товару, а саме: підприємством було прийнято свічки парафінові, реалізовано - крани, шарові тощо. Крім того, на підставі укладених з ТОВ «Праус» договорів поставки нафтопродуктів, позивач у квітні 2014р. отримав бензин А-92 та А-95, який знаходився на зберіганні в резервуарах нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт», що використовуються позивачем для здійснення своєї фінансово-господарської на підставі договорів, укладених між позивачем та ПАТ «Дніпронафтопродукт», однак позивачем до перевірки не надано сертифікатів якості, товарно-транспортних накладних, свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів класу 3, гігієнічних паспортів, висновків МОЗ та інших органів щодо дозвільних документів по перевезенню небезпечних речовин. Крім того, згідно акту про неможливість проведення звірки ТОВ «Праус» не було встановлено наявність власних складських приміщень або орендованих у ПАТ «Дніпронафтопродукт» резервуарів нафтобаз де б знаходився на зберіганні бензин, у звязку з чим позивачем не підтверджено факту поставки ТОВ «Праус» бензину до позивача. З огляду на викладене, перевіряючі дійшли висновку про здійснення позивачем операцій з ТОВ «Норіка» та ТОВ «Праус», які не направлені на реальне настання правових наслідків, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 5 299 328,96 грн.

Згідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, строки вирішення і розгляду справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням наданих представником відповідача усних пояснень у судовому засіданні 18.02.2015р. та письмових заперечень згідно до вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 25.02.2015р.

Судом у ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» 15.10.2010р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, буд. 52, перебуває на обліку у Новомосковській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, що підтверджується даними наведеними у акті від 23.07.2014р., при цьому, основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним (а.с. 7-8 том 1).

У період з 10.07.2014р. по 16.07.2014р. податковою інспекцією на підставі наказу №405 від 09.07.2014р. відповідно до ст.79 та обставин, визначених п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з ТОВ «Норіка», ТОВ «Праус» за результатами якої складено акт №339/221/37376526 від 23.07.2014р. за висновками якого встановлено порушення п.п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України по операціях по ланцюгу постачання у квітні 2014р. від ТОВ «Норіка» в сумі 2616,50 грн., у квітні 2014р. ТОВ «Праус» в сумі 4111946,25 грн., у червні 2014р. ТОВ «Праус» в сумі 1 184 766,21 грн. в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5299328,96 грн.

(а.с.7-16 том 1).

На підставі вищевказаного акту перевірки податковим органом 14.08.2014р. було прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 6024161,20 грн., у тому числі за основним платежем - 5 299 328,96 грн., за штрафними санкціями - 1324832,24 грн. (а.с.75 том 1).

Позивач оскаржує вищевказане податкове повідомлення-рішення,просить його визнати протиправним та скасувати посилаючись на те, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення, не відповідають існуючим фактам (документам) та діючому податковому законодавству у зв'язку з чим застосування до позивача вказаних санкцій вважає неправомірним з огляду на те, що позивачем були надані всі первинні бухгалтерські документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і були підставами для ведення бухгалтерського обліку та формування податкової звітності.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.

Отже, будь-які документи ( у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Так, з метою встановлення фактів здійснення господарських операцій, у ході судового розгляду справи із пояснень представників сторін та наданих документів судом було встановлено, що між ТОВ «Праус» (постачальником) та ТОВ «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» (покупцем) були укладені договори поставки нафтопродуктів №01/35 від 01.04.2014р., № 01/75 від 01.04.2014р., №05/14 від 05.04.2014р., №11/14 від 11.04.2014р., №16/13 від 16.04.2014р., №16/6 від 16.04.2014р., №22/24 від 22.04.2014р., №22/48 від 22.04.2014р. та додаткові угоди до вказаних вище договорів за умовами яких постачальник брав на себе зобов'язання передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити нафтопродукти; поставка товару здійснюється на основі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору; товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: ЕХW- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010) - (а.с.17-19,23-25,29-31,35-37,41-43,47-49,53-55,59-61 том 1).

За умовами Додаткових угод до вищенаведених договорів постачальник зобов'язувався поставити на умовах - ЕХW - (Резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 30.04.2014р. товар (Бензин А-95-ЄВРО виду ІІ класуD; А-92-Євро виду ІІ класу C) на загальну суму 8229619,13 грн.; на загальну суму 6334642,92 грн.; на загальну суму 3215487,18 грн.; на загальну суму 6609381,68 грн.; на загальну суму 4175434,08 грн.; на загальну суму 4694944,27 грн.; на загальну суму 2933163,18 грн.; на загальну суму 3498033,80 грн. (а.с.20,26,32,38,44,50,56,62 том 1).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вищевказаними договорами на поставку нафтопродуктів позивачем були надані копії договорів поставки, копії додаткових угод до вказаних договорів, копії актів приймання-передачі нафтопродуктів, копії податкових накладних, копії журналів обліку нафтопродуктів на АЗС за Формою №13-НП, копії видаткових накладних, копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, копії довіреностей, копії актів приймання-передачі товару від позивача до ТОВ ВТФ «Авіас», копії листів про зберігання нафтопродуктів від ТОВ «Праус» та копії платіжних доручень про проведення оплати за придбані нафтопродукти на користь ТОВ «Праус» (а.с.111-222 том 1, а.с.1-252 том 2, а.с.1-22, 25-35 том 3).

Як встановлено в судовому засіданні із пояснень представника позивача транспортування бензину від ТОВ «Праус» до ТОВ «Тех-Центр-Н» не відбувалося, оскільки цей товар відповідно до наданих документів знаходився на зберіганні в резервуарах нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.93-95 том 1).

Окрім того, на підтвердження транспортування та зберігання бензину позивачем надані договір №3501 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.04.2013р. укладений між ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Перевізником) та позивачем (Замовником) та договір №3302 зберігання від 01.02.2013р. (а.с.36-37 том 3).

Також, 22.04.2014р. між позивачем (покупцем) та ТОВ «Норіка» (постачальником) був укладений договір №22/04/14 за умовами якого постачальник зобов'язувався передати, а покупець прийняти товар (допоміжні товари для автомобілів) на умовах, передбачених договором, при цьому, поставка товару здійснюється видами транспорту, зазначеними в Специфікаціях, постачальник зобовязується поставити товар на умовах поставки, зазначених у Специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року (а.с.66-70 том 1).

На підтвердження реальності вчинення вищевказаної господарської операції між позивачем та ТОВ «Норіка» надані копії видаткової та податкової накладної, а також копії платіжних доручень про оплату за придбаний товар (а.с.23-24 том 3).

Оцінюючи вищезазначені документи на предмет реальності здійснення господарської операції, суд приходить до висновку, що вказані вище документи не можуть підтверджувати реальність господарських операцій по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Праус» та ТОВ «Норіка» з огляду на те, що позивачем суду не надано Специфікацій за договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Норіка», у зв'язку з чим не можливо встановити факт постачання вказаного товару саме продавцем - ТОВ «Норіка» за умови відсутності у позивача доказів транспортування вказаного товару та його відвантаження саме на АЗС позивача, а також не надано і доказів оформлення заявки покупцем на поставку нафтопродуктів між позивачем та ТОВ «Праус», що суперечить укладеним умовам договорів, відсутні і докази, які б свідчили про знаходження саме нафтопродуктів, які належали ТОВ «Праус» у резервуарах ПАТ «Дніпронафтопродукт» на момент їх придбання позивачем (квітень 2014р.) виходячи з того, що згідно до п.5.4 р.5 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008р. за №805/15496 ( далі - Інструкція) та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Мінтрансу України від 14.10.1997р. №363 зареєстрованим в Мінюсті 20.02.1998р. за №128/2568, та ГОСТ 27352-87 «Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметри и общин технические требования», з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) (далі - ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (незалежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт, відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20С відповідно до ГОСТ 3900.

Згідно до п.6.1 р.6 зазначеної Інструкції, на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Як встановлено в судовому засіданні, такий журнал за формою №7-ПН (додаток 6) на підприємстві позивача відсутній.

Пунктом 7.5 Інструкції встановлено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках: з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому, третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007р. №271/121 затверджено Інструкцію з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.07.2007р. за №762/14029 ( далі - Інструкція №271/121).

Підпунктом 6.1.4 Інструкції №271/121 визначено, що перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно вчинити ряд дій, зокрема, записати до паспортів якості вантажовідправника і журналу реєстрації проб номери транспортних засобів, якими доставлено нафту або нафтопродукти, а також номери резервуарів, до яких їх злито.

Згідно з п.п.6.1.18-6.1.20 вказаної Інструкції №271/121 для визначення фактичної якості нафти та/або нафтопродукту здійснюється відбирання проб у відповідності до вимог ДСТУ 4488. За даними результатів випробувань складається акт приймання продукції за якістю (у день завершення приймання) за формою №14-НК. Акт приймання нафтопродуктів за якістю за формою №14-НК підписується всіма особами, які брали участь у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю.

Відповідно до п.6.1.22 Інструкції №271/121 до акта приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою №14-НК, складеного у відповідності до вимог цієї Інструкції, мають бути додані: паспорт якості нафти та/або нафтопродукту вантажовідправника і копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні); транспортний документ (накладна, коносамент); пакувальні ярлики з тарних місць, у яких розміщено розфасовані нафтопродукти неналежної якості; документи, що підтверджують повноваження учасників у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю; паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів та акт відбирання проби; інші документи (за наявності), що свідчать про причини псування і невідповідності якості нафти та/або нафтопродуктів.

Отже, з системного аналізу наведених вище норм видно, що до приймання, транспортування та обліку нафтопродуктів встановлені додаткові вимоги до оформлення первинних бухгалтерських документів.

Між тим, у ході судового розгляду справи судом встановлено відсутність у позивача документів, які б свідчили про знаходження в резервуарах ПАТ «Дніпронафтопродукт» нафтопродуктів, що належать ТОВ «Праус» станом на момент їх придбання позивачем та доказів отримання, обліку за якістю та реалізацію ним нафтопродуктів саме придбаних у ТОВ «Праус» у спосіб та у порядку, визначеному Інструкцією від 20.05.2008р. №281/171/578/155 та з дотриманням вимог Інструкції №271/121.

Представник позивача в судовому засіданні не зміг надати жодних доказів, які б свідчили про те, що нафтопродукти, транспортування яких здійснювалося на АЗС позивача з ПАТ «Дніпронафтопродукт» належали саме продавцю - ТОВ «Праус», оскільки жодна товарно-транспортна накладна, які надані позивачем, не містить посилань на те, що транспортовані нафтопродукти з ПАТ «Дніпронафтопродукт» на АЗС позивача були придбані за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ «Праус».

З огляду на викладене, надані позивачем копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів з ПАТ «Дніпронафтопродукт» та ТОВ «ТД Кременчукнафтопродуктсерсіс» не можуть бути належними і допустимими доказами транспортування нафтопродуктів на АЗС позивача, які саме були придбані позивачем у ТОВ «Праус».

При цьому, слід зазначити, що адміністративним судом представнику позивача надавався час для підготовки і надання належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували реальність здійснення господарської операції, однак станом на 25.02.2015р. відповідні документи суду не були надані без поважних причин.

За приписами ч.6 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За таких обставин, визначення податковим органом позивачеві податкових зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням № від 14.08.2014р. є законним та правомірним.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини на яких ґрунтуються вимоги та заперечення позивача.

Таким чином, представник позивача у ході судового розгляду справи не надав відповідних доказів на підтвердження реальності (фактичного) здійснення господарської операції за договорами укладеними з ТОВ «Норіка» та ТОВ «Праус», що підтверджує обґрунтованість висновків податкової інспекції, викладених в акті від 23.07.2014р.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги в якості доказів на підтвердження транспортування нафтопродуктів, які були придбані у ТОВ «Праус» надані позивачем копії товарно-транспортних накладних, які містяться на а.с.7-252 том 2 з огляду на те, що вказані товарно-транспортні накладні не містять жодних посилань на те, що вказані нафтопродукти були придбані позивачем за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ «Праус».

Також судом критично оцінюються і докази щодо надання журналів обліку надходження нафтопродуктів за формою №13-ПН з огляду на те, що зміст вказаних журналів не дає змоги ідентифікувати факт надходження нафтопродукту (бензину) саме від ТОВ «Праус».

Не були надані суду позивачем і докази отримання прибутку за вказаними господарськими операціями у спірний період та докази використання саме придбаного у ТОВ «Праус» бензину у власній господарській діяльності у відповідності до вимог ст.198 ПК України.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Норіка» та ТОВ «Праус», виходячи з вищенаведених обставин та норм чинного законодавства України.

За викладених обставин, у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення, оскільки зазначене рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, виходячи з вимог ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи рішення у даній справі судом також враховується відповідна правова позиції Вищого адміністративний Суд України, яка викладена в ухвалі від 29.04.2010р. №К-38733/06, а також в інформаційному листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011р., в якому зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що рішення прийнято на користь суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з державного бюджету відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За таких обставин, враховуючи відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, сплачену позивачем суму судового збору при поданні даного позову у розмірі 487,20 грн. (а.с.3 том 1), суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід Державного бюджету України - решту судового збору у розмірі 4384 грн. 80 коп.(4872-487,20).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2014р. - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХ-ЦЕНТР-Н» (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, б.52, ) в доход Державного бюджету України - решту судового збору у розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 02.03.2015р.

Суддя С.О. Конєва