Справа № 804/1902/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2015 р. Справа № 804/1902/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача Лубенець С.В. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного виробничого торгівельно-комерційного підприємства "Южторгпоставка" до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно нарахував грошове зобов'язання з орендної плати за землю комунальної власності за період з 2012 рік, оскільки умовами договору оренди землі до 22.11.2016 року було передбачено сплату позивачем орендної плати у розмірі 531 083,70 грн. на період дії договору оренди, тобто з 24.01.2002 року по 22.11.2016 року. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 року по справі № 5005/3901/2011, яке набрало законної сили 10.07.2012 року, внесено зміни до пункту 3.2 договору оренди земельної ділянки. Згідно вказаного рішення суду плата за користування земельною ділянкою встановлюється відповідно до Податкового кодексу України та не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, який встановлюється Податковим кодексом України та відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року № 216/8 у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України. Отже, на думку позивача, саме з моменту набрання рішенням суду законної сили останній повинен сплачувати орендну плату у розмірі, що визначений рішенням суду та який відповідає вимогам Податкового кодексу України. Позивач зазначає про те, що будь-які зміни, що внесенні до договору оренди землі, починають діяти на майбутнє і не можуть впливати на суми орендної плати, які були сплачено у минулих періодах. Також позивач наголосив на тому, що відповідач безпідставно використав для нарахування орендної плати нормативно-грошову оцінку орендованої земельної ділянки, оскільки редакція пункту 288.5.1 ПК України, яка передбачає нарахування орендної плати виходячи із розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки почала діяти лише 01.04.2014 року; до цього моменту розмір орендної плати визначався трикратним розміром земельного податку. Також позивач вважає безпідставним застосування відповідачем штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 50% відсотків від суми грошового зобов'язання, оскільки позивачу відповідач повторно протягом 1095 днів не визначав суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки.
Ухвалою суду від 28.01.2015 року відкрито провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, а також наголосив на тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення стосуються періоду сплати орендної плати за 2012 рік.
Відповідач у судове засідання 03.04.2015 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача встановив наступне.
Позивач орендує земельну ділянку комунальної власності площею 1,0217 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Красногвардійський район, вул. Автотранспортна, 2, для фактичного розміщення нежитлових будівель та споруд, що підтверджується копією Договору оренди земельної ділянки від 24.01.2002 року, який укладено між позивачем та Дніпропетровською міською радою.
У пункті 2.1 договору оренди сторони встановили строк його дії до 22.11.2016 року.
Згідно пункту 1.3 договору оренди сторони визначили грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 3 540 558,68 грн.
У пункті 3.1 вказаного вище договору встановлено суму орендної плати за користування земельною ділянкою на весь строк дії договору оренду землі у розмірі 531 083,70 грн.
Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 року по справі № 5005/3901/2011, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2012 року, внесено зміни до п.3.2 договору оренду земельної ділянки від 24.01.2002 року, який укладено між позивачем та Дніпропетровською міською радою, а саме: плата за користування земельною ділянкою встановлюється відповідно до Податкового кодексу України та не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, який встановлюється Податковим кодексом України та відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року № 216/8 у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України.
Згідно ч.5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Таким чином, з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 року по справі № 5005/3901/2011, тобто з 10.07.2012 року, договір оренди земельної ділянки, який укладено між позивачем та Дніпропетровською міською радою, є зміненим.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач до моменту набрання рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 року по справі № 5005/3901/2011, тобто до 10.07.2012 року, нараховував та сплачував орендну плату у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки, що підтверджується копіями податкових декларацій позивача за період 2012 роки та уточнюючих декларації за вказаний період, які знаходяться у матеріалах справи.
З 10.07.2012 року позивач нараховував оренду плату у відповідності до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 року по справі № 5005/3901/2011, тобто трикратний розмір земельного податку, підтверджується копіями податкових декларацій позивача за період 2012 рік та уточнюючих декларації за вказаний період, копії яких знаходяться у матеріалах справи.
Однак позивач для обрахунку розміру земельного податку використовував в якості бази оподаткування земельним податком не нормативну грошову оцінку орендованої земельної ділянки, а грошову оцінку орендованої земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди земельної ділянки та становить 3 540 558,68 грн.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) позивача за період 2012 рік.
За наслідками перевірки складно Акт від 19.05.2014 року № 1392/04-66-22-04-06/20230802, у якому відповідачем зроблено висновок про заниження суми земельного податку на 33 826,98 грн.
Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження вказаного вище податкового повідомлення - рішення.
Відповідач на підставі завдання Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, яке прийнято за результатами розгляду скарг позивача на податкові повідомлення - рішення відповідача, провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування орендної плати за земельну ділянку за період з 01.01.2010 року по 31.07.2014 року.
За наслідками перевірки складно Акт від 04.09.2014 року № 2525/15-00/20230802, у якому відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п.288.5.1 ПК України внаслідок чого встановлено заниження суми орендної плати за земельні ділянки на суму 730 828,75 грн., в т.ч. за 2010 рік на суму 53 007,81 грн., за 2011 рік на суму 229 834,59 грн., за 2012 рік на суму 196 199,33 грн., за 2013 рік на суму 159 023,37 грн., за січень -липень 2014 року на суму 92 763,65 грн. (щомісячно на суму 13 251,95 грн.).
У відповідності до п.п.60.1.3 п.60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.
У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу (п.60.4 ст. 60 ПК України).
Враховуючи те, що контролюючий орган зменшив суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8456,75 грн., яке відображено у оскаржуваному податковому повідомленні рішенні, то остання вважається відкликаним лише у випадку отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.
Згідно інформації наданої відповідачем нове податкове повідомлення - рішення за результатами рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від від 15.09.2014 року № 6494/10/04-36-10-08-09 не приймалось та позивачу не направлялось.
Відповідно до частин першої та другої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (пункт "в" статті 12 Земельного кодексу України).
Згідно зі статтею другою Закону України «Про плату за землю» № 2535-ХІІ (чинного на час укладення договору оренди) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
Граничний розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, встановлено Законом України «Про оренду землі» № 161-ХІV та є обов'язковим при укладанні відповідних договорів.
Відповідно до частини першої статті 21 цього ж Закону орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Підставою нарахування земельного податку відповідно до статті 13 Закону України «Про плату за землю» № 2535-ХІІ є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності,- договір оренди такої земельної ділянки.
Частиною четвертою статті 21 Законом України «Про оренду землі» № 161-ХІV встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Суд зазначає, що у Податковому кодексі України у пунктах 276.3 ст. 276, п.281.1 ст. 281 та 288.5.1 ст. 288 (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір річної орендної плати не може бути меншим трикратного розміру земельного податку.
У відповідності до п.274.1 ст. 274 ПК України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 ПК України.
Судом також встановлено, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 01.04.2014 року, внесено зміни до пункту 288.5.1 ст. 288 ПК України у відповідності до яких розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 02.12.2014 року по справі № 21-274а14, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Таким чином, починаючи з 01.01.2011 року платник податків повинен сплачував оренду плату у відповідності до вимог ПК України в т.ч. і до моменту внесення відповідних змін договору оренди земельної ділянки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що грошові зобов'язання, які визначені у оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях стосуються періоду 2012 рік.
Судом на підставі інформації, яка міститься у листі Управління Держземагентства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 15.07.2014 року та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.01.2014 року встановлено, що нормативна грошова оцінка орендованої позивачем земельної ділянки становить 8 841 339,80 грн.
У відповідності до п.п.288.1.5 п.288.1 ст. 288 ПК України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Пунктом 274.1 ст. 274 ПК України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і 278 цього Кодексу.
Отже, позивач повинен сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою комунальної власності протягом 2012 року у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, а не від грошової оцінки орендованої земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди земельної ділянки.
За вказаних обставин судом відхиляється доводи позивача про те, що розмір орендної плати за використання земельної ділянки визначається виключно умовами договору оренди земельної ділянки, а також те, що для обрахунку розміру орендної плати повинна використовуватися грошова оцінка орендованої земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди земельної ділянки, оскільки дані твердження не відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 02.12.2014 року по справі № 21-274а14.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач під час розрахунку орендної плати за використання орендованої земельної ділянки використовував нормативну грошову оцінку орендованої позивачем земельної ділянки у розмірі 8 841 339,80 грн. та вірно застосовував ставку орендної плати 3 відсотки від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.
За вказаних обставин відповідач правомірно визначив у оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за основним платежем у розмірі 33 826,98 грн. та у розмірі 162 372,35 грн. відповідно.
Щодо розміру застосованих відповідачем штрафних (фінансових) санкцій згідно п.123.1 ст. 123 ПК України, то суд зазначає наступне.
Згідно п.123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
В цій частині дане податкове повідомлення - рішення винесено правомірно.
Протиправність нарахування відповідачем штрафної (фінансової) санкції у розмірі 50% від суми нарахованого податкового зобов'язання підтверджується рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 15.09.2014 року № 6494/10/04-36-10-08-09 за результатами розгляду скарги позивача.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивач під час подання позовної заяви сплатив лише 10% суми судового збору у розмірі 487,20 грн.
Таким чином, сума судового збору, яку повинен доплатити позивач становить: 4222,40 грн.
(245 249,17 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 4872,00 грн. (сума судового збору, яку повинен був сплатити позивач) : 253 705,92 (загальна сума заявлених позовних вимог) - 487,20 грн. (сплачена сума судового збору).
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов - задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного виробничого і торгівельно-комерційного підприємства «Южторгпоставка» судовий збір у розмірі 4 222,40 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 03.04.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін С.В. Златін Р.Ю. Ричка