Справа № 813/8776/14
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року № 813/8776/14

об 11 год. 14 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Саковець Б.П., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,
до Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області, представник - Клапчук Р.Я.
про скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у якому позивач просив скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 24.12.2012 року «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, прибувши у 2004 році в Україну на навчання, з 15.07.2007 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_3, з якою має сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. 13.08.2008 року звернувся до Відділу ГІРФО Пустомитівського РВ УМВС України у Львівській області з письмовим клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну та залишення на постійне проживання. Відділом ГІРФО Пустомитівського РВ УМВС України у Львівській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 частини 3 статті 3 Закону України «Про імміграцію». Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 03.11.2012 року позивач був засуджений до 5 років позбавлення волі по обвинуваченню у вчиненні злочину передбаченого ст. 332 КК України. Умовно - достроково звільнений 23.05.2014 року від відбування призначеного покарання на 1 рік 4 місяці 20 днів на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира. Після звільнення позивач надалі проживав з дружиною та сином в будинку тещі в с. Давидові. 26.11.2014 року позивач дізнався про спірне рішення відповідача, у зв'язку з чим вилучено у позивача посвідку на постійне проживання. Вказане рішення позивач вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду додаткові пояснення, докази, просили позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що позивач 13.08.2008 року звернувся до Відділу ГІРФО Пустомитівського РВ УМВС України у Львівській області про надання дозволу на імміграцію в Україну та залишення на постійне місце проживання у зв'язку із перебуванням у зареєстрованому шлюбі із громадянкою України та народженням сина. Внаслідок чого, Відділом ГІРФО Пустомитівського РВ УМВС України у Львівській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію». Позивач був документований посвідкою на постійне проживання серії ЛВ № 00713 від 27.10.2008 року. 24.12.2012 року відповідачем прийнято спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію гр. Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», у зв'язку із засудженням вказаного громадянина до відбуття покарання за злочин передбачений ст. 332 КК України на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 03.11.2011 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.06.2012 року. Відтак, на думку відповідача, такий приймаючи оскаржуване рішення діяв на підставі, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю, вказавши на правомірність прийнятого рішення.

Заслухавши пояснення позивача його представника, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

24.12.2012 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1», згідно якого вирішено:

1. Скасувати виданий відділом ГІРФО ГУМВС України у Львівській області дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1.

2. Про прийняте рішення повідомити даного громадянина.

3. Вжити заходи до виявлення та вилучення виданої посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 27.10.2008 року.

Вказане рішення позивач отримав 26.11.2014 року, про що здійснив відповідний запис на спірному рішенні.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про імміграцію» № 2491-III від 07.06.2001 року із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 12 цього ж Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили.

Згідно ст. 15 цього ж Закону, дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду заяв про надання дозволу на імміграцію, рішення, прийняті центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, можуть бути оскаржені у встановленому порядку до суду.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 03.11.2011 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.06.2012 року, позивача визнано винним позивача у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 332 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років з конфіскацією засобів вчинення злочинів. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.05.2014 року позивач умовно-достроково звільнений від призначеного покарання на строк 1 рік 4 місяці 20 днів.

Судом враховуються обґрунтування позивачем та його представником позовних вимог щодо протиправності прийняття спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про імміграцію», особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Представник відповідача на запитання суду вказав, що на даний час позивач позбавлений можливості добровільно виконати рішення про скасування дозволу на імміграцію від 24.12.2012 року, оскільки вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 03.11.2011 року такого засуджено до 5 років позбавлення волі.

Відтак, з врахуванням того, що позивач об'єктивно, незалежно від його волі позбавлений можливості виконання спірного рішення і лише після повного відбування ним призначеного покарання або закінчення адміністративного нагляду за особою (позивачем), звільненою з місць позбавлення волі, у нього виникне можливість виконання рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Про доцільність прийняття відповідачем спірного рішення від 24.12.2012 року представник відповідача пояснень суду не надав.

А тому, на думку суду, прийняте відповідачем 24.12.2012 року рішення про скасування дозволу на імміграцію є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте передчасно, без врахування вказаних обставин, щодо неможливості його виконання у встановлений законом строк.

Одночасно суд зазначає, що визнання протиправним спірного рішення з підстав передчасності його прийняття спірного рішення не позбавляє відповідача можливості повторної перевірки вищевказаних обставин та прийняття нового рішення.

Щодо клопотання позивача про визнання пропуску важними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, таке судом не враховується, оскільки строк звернення до суду позивачем не порушений, так як ознайомився зі спірним рішенням лише 26.11.2014 року, тобто в межах строку визначеного ст. 99 КАС України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 24.12.2012 року «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1».

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 74,00 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 06.04.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.