Справа № 152/313/15-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/313/15-а
Постанова
іменем України
02 квітня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого Строгого І.Л.,
секретаря Палій М.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Філатова А.В.,
представника відповідача Титаренка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
У лютому 2015 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до суду із указаним адміністративним позовом.
Позов обґрунтований тим, що позивач має загальний трудовий стаж 41 рік 0 місяців 29 днів, у тому числі, у закладах охорони здоров`я 34 роки, 2 місяці та 18 днів. З 03 вересня 2014 року позивач перебуває на обліку в УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області (далі за текстом - відповідач) та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що відповідач діяв протиправно при обчисленні його страхового стажу, оскільки до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років відповідач не включив період проходження позивачем строкової військової служби з 10 травня 1973 року по 4 червня 1975 року. Такі дії відповідача призвели до того, що позивачу не було виплачено грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону працювала в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до підпунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має страховий стаж 35 років. Заява позивача про нарахування та виплату зазначеної допомоги залишена відповідачем без задоволення, з посиланням на те, що позивач не підтвердив документально того, що строкову військову службу він проходив у військовому медичному закладі.
Проте позивач не погоджується із позицією відповідача, посилаючись на те, що згідно положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян, пов`язаній з захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам до стажу, який дає право на трудову пенсію, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби та зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення його страхового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з 10 травня 1973 року по 4 червня 1975 року, що дає право на пенсію за вислугою років і здійснити нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позові.
Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 24) та представник відповідача Титаренко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що позивач не підтвердив документально того, що строкову військову службу він проходив у військовому медичному закладі, а тому немає законних підстав для проведення перерахунку пенсії позивача.
Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Позивач перебуває на обліку у відповідача з 3 вересня 2014 року і отримує пенсію за віком, призначену йому відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що вбачається із оглянутої у судовому засіданні пенсійної справи позивача, а також підтверджено довідкою відповідача від 19.02.2015 № 371 (а.с. 13).
З 10 травня 1973 року по 4 червня 1975 року позивач проходив строкову військову службу на посаді санінструктора військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується трудовою книжкою, довідкою Шаргородського районного військового комісаріату від 18.09.2014 № 506 та послужним списком (а.с. 9-12).
Окрім того, перед проходженням строкової військової служби, позивач працював патронажним акушером Сурогатського фельдшерсько-акушерського пункту Шаргородської районної лікарні, звідки був звільнений у зв`язку із призовом до армії, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою Шаргородської центральної районної лікарні від 23.02.2015 №342 (а.с. 9, 13).
Із розпорядження відповідача 148477 від 25.09.2014, пояснень позивача та письмових заперечень відповідача (а.с. 24), останній зарахував до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугою років 34 роки 2 місяці та 18 днів. Період проходження позивачем строкової військової служби з 10.05.1973 по 4.06.1975, відповідач до страхового стажу не зарахував, обґрунтовуючи це відсутністю документального підтвердження того, що строкову військову службу позивач проходив у військовому медичному закладі.
Заява позивача про нарахування та виплату йому грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 14), залишена відповідачем без задоволення, з посиланням на викладені вище мотиви (а.с. 15).
З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.
Пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до підпунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугою років мають, зокрема працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 № 909 визначено, що до посад робота на яких дає право на пенсію за вислугою років відносяться посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад в лікарняних закладах) в лікарняних закладах.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом «в» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян, пов`язаній з захистом Вітчизни.
Час проходження військової служби зараховується громадянам до стажу, який дає право на трудову пенсію, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби та зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Отже, суд вважає, що не зараховуючи до страхового стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах періоду проходження ним строкової військової служби, відповідач діяв протиправно.
Такі дії відповідача призвели до того, що позивачу не нараховано та не виплачено грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на яку він однозначно мав.
Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Під час вирішення цього спору, відповідач не доказав належними та допустимими доказами правомірності своїх дій щодо не зарахування до страхового стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах періоду проходження позивачем строкової військової служби.
Суд вважає безпідставними посилання відповідача на Перелік закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 № 871, оскільки цей нормативно-правовий акт не регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем.
Необґрунтованими на переконання суду є твердження відповідача про те, що період проходження позивачем строкової військової служби не може бути зарахований до страхового стажу через відсутність документального підтвердження того, що строкову військову службу позивач проходив у військовому медичному закладі. Цей висновок відповідача спростовується наведеними вище законодавчими актами, згідно з якими, час проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
У даному випадку позивач на момент призову на строкову військову службу займав посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Ураховуючи усе вище викладене, позов слід задовольнити повністю.
Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 79, 86, 158-163, 167 КАС України, суд
п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області щодо обчислення ОСОБА_1 страхового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження ним строкової військової служби з 10 травня 1973 року по 4 червня 1975 року, що дає право на пенсію за вислугою років і здійснити нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок судового збору.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 КАС України.
Повний текст постанови виготовлений 6.04.2015.

Суддя І.Л.Строгий