Справа № 817/206/15
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/206/15

26 березня 2015 року 12год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Баранчук В.М.,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Селянського (фермерського) господарства "Лілія"

доЗдолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення , -
ВСТАНОВИВ :

Селянське (фермерське) господарство "Лілія" звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області, відповідно до якого, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року, відповідно до якого, збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 15721,50 грн., в тому числі 12577,2 грн. за основним платежем та 3144,3 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні позовній заяві, зокрема пояснив суду, що договором оренди землі від 07.12.2012 року, укладеним між Острозькою районною державною адміністрацією та селянським (фермерським) господарством "Лілія", встановлено, що орендна плата за землю вноситься орендарем в сумі 1301,10 грн., відтак, збільшення позивачу суми грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб є необґрунтованим та безпідставним. Вказав, що податкове повідомлення - рішення Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 20.10.2014 року, відповідно до якого, збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 15721,50 грн., в тому числі 12577,2 грн. за основним платежем та 3144,3 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач - Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області позов не визнав, про що подав письмові заперечення (а.с.81-84). Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні поданим запереченням, зокрема пояснила суду, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII внесено зміни до п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України та закріплено мінімальний та максимальний розмір орендної плати за землю, з врахуванням чого з 01.04.2014 року розмір річної суми орендної плати за землю не може бути меншим 3 відсотків нормативної грошової оцінки землі. Вказала, що положення договору оренди землі, в частині визначення розміру орендної плати, суперечать вимогам Податкового кодексу України, а відтак, відповідачем правомірно збільшено селянському (фермерському) господарству "Лілія" суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 15721,50 грн. Просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Острозькою районною державною адміністрацією в особі заступника голови адміністрації Шевчука Миколи Вікторовича та селянським (фермерським) господарством "Лілія" укладено договір оренди земельної ділянки від 07.12.2012 року. Відповідно до умов даного договору Острозька районна державна адміністрація надає, а селянське (фермерське) господарство "Лілія" приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 50,0060 га, яка знаходиться на території Тесівської сільської ради Острозького району, Рівненської області. Як вбачається з пункту 9 вказаного договору розмір орендної плати становить 1301,10 грн., розмір якої визначений відповідно до протоколу засідання комісії Острозької райдержадміністрації з визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди на земельні ділянки від 14.06.2012 року №10. Згідно п.5 договору оренди землі від 07.12.2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1301093,70 грн. (а.с.9-19).

З матеріалів справи вбачається, що Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Рівненській області на підставі наказу від 24.09.2014 року №266 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку селянського (фермерського) господарства "Лілія" з питань дотримання вимог податкового законодавства при справлянні плати за землю та інших податків в період з 01.04.2014 року по 31.07.2014 року, за результатами якої складено акт від 07.10.2014 року №772/32089158 (а.с.28-35).

Селянським (фермерським) господарством "Лілія" до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області було подано заперечення на акт перевірки від 07.10.2014 року №772/32089158 (а.с.36-38).

Згідно відповіді Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 17.10.2014 року №2017/15-13 висновки акту перевірки від 07.10.2014 року №772/32089158 визнано такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства України (а.с.39-42).

На підставі акту перевірки від 07.10.2014 року №772/32089158 Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року, відповідно до якого, збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 15721,50 грн., в тому числі 12577,2 грн. за основним платежем та 3144,3 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.43).

Селянським (фермерським) господарством "Лілія" податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року було оскаржено до Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с.45-48).

Рішенням Головного управління ДФС у Рівненській області від 23.12.2014 року №240/10с/1700-10-04-04-77 скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лілія" залишено без задоволення, а податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року - без змін (а.с.48-51).

30.12.2014 року Селянським (фермерським) господарством "Лілія" до Державної фіскальної служби України було подано заперечення №20 на податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року (а.с.52-55).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 16.01.2015 року №538/6/99-99-10-01-02-25 скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лілія" залишено без задоволення, а податкове повідомлення - рішення Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 20.10.2014 року - без змін (а.с.57-60).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд вважає за необхідне врахувати наступні вимоги чинного законодавства.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Як вбачається з пункту 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Одночасно, статтею 269 ПК України встановлено, що платниками плати за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (ст.270 Податкового кодексу України).

Пунктом 288.1. статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, повинен відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII внесено зміни до підпункту 288.5.1. пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. У зв'язку з чим, з 1 квітня 2014 року річна сума орендної плати за землі державної і комунальної власності будь-якої категорії не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, з 01.04.2014 року річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, а саме - 3 відсотків нормативної грошової оцінки землі.

Оскільки плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено Верховною Радою України до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 Податкового кодексу України, логічним завершенням аналізу наведених правових норм є висновок про те, що розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Статтею 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до пп.14.1.125 п.14.1 ст.14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XIII Податкового кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Правові засади проведення оцінки земель в Україні визначено Законом України від 11.12.2003 року № 1378-IV "Про оцінку земель", відповідно до абзацу п'ятого ст.5 якого нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як вбачається з ст.13 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 затверджено Типовий договір оренди землі, пунктом 9 якого встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності вноситься у грошовій формі та зазначається у відсотках нормативної грошової оцінки земельної ділянки або розміру земельного податку.

Розмір орендної плати за землю переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом (п.13 Типового договору оренди землі).

Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати яких регламентований положеннями Податкового кодексу України. Тому положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать ПК України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть застосовуватися та мати пріоритет над нормами ПК України.

З огляду на наведене, сплата орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності у розмірі, встановленому пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України має здійснюватися орендарем незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін, оскільки внесення змін до договору є правом договірних сторін, проте як сплата належних податків та платежів, згідно вимог чинного законодавства є обов'язком суб'єктів господарювання.

Такої позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в постанові від 22 квітня 2014 року у справі № 2а-1670/786/12.

Як вже зазначалося судом вище, селянське (фермерське) господарство "Лілія" на підставі договору оренди земельної ділянки від 07.12.2012 року орендує у Острозької районної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 50,0060 га, яка знаходиться на території Тесівської сільської ради Острозького району, Рівненської області.

Згідно пункту 5 договору оренди землі від 07.12.2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1301093,70 грн.

Таким чином, з врахуванням внесених Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" змін до підпункту 288.5.1. пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати за земельну ділянку яку селянському (фермерському) господарству "Лілія" необхідно було сплатити в період з 01.04.2014 року по 37.07.2014 року становить 13010,92 грн. (1301093,70 грн. х 3% / 12 міс. х 4 міс. = 13010,92 грн.).

Проте, селянським (фермерським) господарством "Лілія" в супереч вимог Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" та підпункту 288.5.1. пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України не було переглянуто розмір орендної плати за землю, що призвело до заниження орендної плати за землю в період з 04.04.2014 року по 31.07.2014 року в загальній сумі 12577,20 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що висновки Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області викладені в акті перевірки від 07.10.2014 року №772/32089158 є обґрунтованими, а податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року - правомірним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що селянським (фермерським) господарством "Лілія" не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у той час як Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Рівненській області правомірність оспорюваного податкового повідомлення - рішення від № від 20.10.2014 року доказана повністю.

Оскільки судом у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю та враховуючи ту обставину, що адміністративний позов містить вимогу майнового характеру, яка оплачена позивачем у розмірі 10% від ставки судового збору, суд стягує з Селянського (фермерського) господарства "Лілія" до Державного бюджету України судовий збір у сумі 1644,30 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства "Лілія" до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Лілія" до Державного бюджету України судовий збір в сумі 1644,30 грн. (тисячу шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Нор У.М.