Справа № 751/748/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/748/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Овсієнко Ю.К.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради ( далі - позивач ) звернулося до суду з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ( далі - відповідач ) про скасування постанови ВП № 43404266 від 19.01.2015 р. про накладення штрафу, винесеної відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.05.2014 р. на виконання виконавчого листа № 2515/114440/2012, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та надано трок для добровільного виконання судового рішення.

На підставі та на виконання судового рішення УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради було проведено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2, проте виплата коштів стягувачу здійснена не була через відсутність бюджетних коштів, про що 02.06.2014 р. позивач повідомив відповідача листом-відповіддю № 4657/14.

За невиконання рішення суду, 19.01.2015 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у Чернігівській області Постиляковою М.Б. винесено постанову ВП № 43404266 від 19.01.2015 р. про накладення на УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради штрафу в розмірі 1360,00 грн.

При вирішення спірних правовідносин суд першої інстанції керувався ст. ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 11, ст.ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та дістався висновку про те, що позивач виконав рішення суду лише в частині нарахування, а в частині виплати стягувачу грошової допомоги рішення залишилось невиконаним і його посилання на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань не може вважатися як поважною, так і взагалі причиною для невиконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, 2, п. 13, 16 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно зі ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням ( повідомленням ) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством на державного виконавця покладено зобов'язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов'язків в межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання.

Однак, застосування до боржника таких штрафних санкцій можливе лише за відсутності поважних причин, які фактично унеможливили своєчасне та повне виконання ним своїх обов'язків.

Таким чином, предметом доказування в цій адміністративній справі є наявність/відсутність поважних причин, за якими судове рішення не було виконано, тобто правових підстав для притягнення боржника до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на підставі ст. 89 Закону № 606-XIV за невиконання такого судового рішення.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, при вирішенні цього спору суду першій інстанції необхідно було встановити чи дійсно боржник використав всі доступні йому інструменти владних повноважень, націлені на самостійне виконання ним судового рішення, чи наявні поважні причини, які фактично унеможливили самостійне виконання такого рішення , однак такого судом зроблено не було.

Разом з тим, судова колегія відзначає, що вищезгадане судове рішення було самостійно частково виконано позивачем УПСЗН Новозаводської районної у м.Чернігові ради в частині здійснення нарахування присуджених виплат / а.с. 11 /, а в іншій частині, щодо здійснення таких виплат, воно виконано не було через відсутність бюджетного фінансування та коштів на рахунках боржника за відповідним цільовим призначенням, що підтверджується відповідними довідками управління Державної казначейської служби України в м. Чернігові / а.с. 17, 21 /.

З матеріалів справи вбачається, що, діючи в межах своєї компетенції, добровільно і з власної ініціативи, маючи на меті вчасне і повне виконання судового рішення в частині здійснення виплат ОСОБА_2 певних грошових сум, УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради неодноразово зверталось до компетентних суб'єктів влади з вимогами надати допомогу у вирішенні проблемних питань щодо визначення джерел фінансування витрат, пов'язаних з виконанням судового рішення.

Так, 31.05.2010 р. позивач звернувся з листом-вимогою № 1026/01 до начальника ГУПСЗН Чернігівської обласної державної адміністрації щодо вирішення проблем відсутності фінансування, неможливості виконання судових рішень в частині здійснення виплат присуджених грошових сум /а.с. 22-23 /.

У свою чергу, Голова обласної державної адміністрації, діючи за ініціативою позивача та ГУПСЗН Чернігівської обласної державної адміністрації, звернувся до Прем'єр-міністра України / а.с. 25 /, а також до Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України / а.с. 26 / за вирішенням означеного вище питання та виниклої проблеми пошуку джерел фінансування для виконання судових рішень в частині виплат особам присуджених грошових сум.

Однак, вказані звернення УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради, самостійний пошук фінансових ресурсів не призвели до позитивних результатів. Напроти, листом за підписом директора Департаменту фінансів та бухгалтерського обліку Мінсоцполітики України А.Клименко було роз'яснено, що судові рішення, пов'язані зі здійсненням соціальних виплат, виконуються виключно Державною казначейською службою за рахунок видатків і коштів Державного бюджету України, у відповідності до Законів України «Про державний бюджет України» на певний рік та «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» і державою вживаються певні заходи, націлені на усунення системної проблеми невиконання рішень суду в галузі соціальних виплат, але такі заходи виконуються державою поетапно / а.с. 27/.

Разом з тим, відповідно до Положення «Про управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради», затвердженого рішенням районної у м. Чернігові ради від 09.12.2010 р., позивач є виконавчим органом районної у м. Чернігові ради, який утримується за рахунок коштів районного у місті бюджету та здійснює виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Тобто, позивач не наділений повноваженнями здійснювати розподіл бюджетних коштів або приймати відповідні рішення щодо зміни статті видатків Державного бюджету та цільового призначення бюджетних коштів, тому, судова колегія вважає, що позивач, діючи в межах власної компетенції, використав всі доступні йому інструменти владних повноважень, націлених на самостійне виконання судового рішення. А отже, часткове невиконання ним вказаного рішення суду відбулося через поважні причини у розумінні ст. 89 Закону № 606-XIV.

Більш того, зазначені обставини неодноразово доводились апелянтом до відома відповідача / а.с. 10, 13, 16, 20 /, однак, безпідставно не були прийняті ним до уваги.

При цьому, на вимоги державного виконавця від 12.11.2014 р. № 02.01-25/934-1, від 24.04.2014 р. № 02.01-25/112-1, від 05.11.2014 р. № 02.01-25/299-1 до позивача про надання довідок УДКСУ про відсутність коштів на рахунках управління та інформації про наявність у нього майна, яке не використовується ним для провадження основної діяльності / а.с. 12, 15, 18 /, позивачем були надіслані на адресу відповідного структурного підрозділу відповідача зазначені довідки, реєстр розрахункових рахунків та відомості щодо відсутності в управління такого майна, / а.с. 16, 17, 19, 20, 21 /, але такі докази неплатоспроможності боржника також не були взяті державним виконавцем до уваги.

Таким чином, оскаржуване рішення державного виконавця було прийнято без врахування всіх обставин, що мають суттєве значення для вирішення питання про можливість накладення стягнення на позивача.

Крім того, приймаючи спірну постанову, державним виконавцем безпідставно не прийнято до уваги факт самостійного часткового виконання рішення суду позивачем і неможливість виконання цього ж рішення в іншій частині, що, на думку колегії суддів, усуває правові підстави, чітко визначені ст. 89 Закону № 606-XIV, для притягнення до адміністративної відповідальності в межах виконавчого провадження. Натомість, таке часткове виконання судового рішення позивачем і самостійний пошук ним джерел фінансування для виконання цього рішення в іншій частині вказують на відсутність вини позивача, яка є обов'язковим елементом складової правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Викладені обставини переконують колегію суду в тому, що в даному випадку у державного виконавця не було достатніх та необхідних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про її протиправність та необхідність скасування, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про можливість задоволення апеляційної скарги, окрім викладеного, судова колегія встановила й те, що на момент вирішення даної судової справи судом першої інстанції вже було прийнято рішення Європейського суду від 03.06.2014 р. у справі «Велікода проти України», правова позиція якого є прийнятною до правовідносин, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі справі.

Так, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів.

Крім того, задовольняючи апеляційну скаргу, судова колегія також виходить з того, що накладення стягнення у вигляді штрафу на позивача, який є державною установою, призводить до порушень інтересів держави, адже лягає на неї додатковим фінансовим тягарем, що частково підтверджено і Європейським судом у справі «Велікода проти України».

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, при прийнятті рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до положень 202 КАС України є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради задовольнити.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2015 року скасувати.

Адміністративний позов управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови задовольнити.

Постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу ВП № 43404266 від 19.01.2015 р. скасувати.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.