Справа № 807/2015/14
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 876/10277/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року позивач - управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області звернулося до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 648,75 грн. невідшкодованих відповідачем витрат на виплату пенсії по інвалідності виплаченої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнено з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ужгороді Закарпатської області суму боргу в розмірі 648,75 грн. невідшкодованих відповідачем витрат на виплату пенсії по інвалідності виплаченої гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відділенням Фонду не враховані суми витрат відносно ОСОБА_1, так як акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами відділенню Фонду не подав. Тобто, для того, щоб проводити будь які виплати чи компенсації відділенню Фонду необхідні законні підстави, підтверджені документами, таких у відповідача немає так як вони находяться у Московському обласному регіональному відділенні Фонду Російської Федерації.

ОСОБА_1 з заявою про передачу його справи до відділення Фонду у м. Ужгороді у Московське обласне відділення Фонду соціального страхування не звертався. Залишивши без уваги ці доводи відповідача суд першої інстанції порушив норми матеріального права.

Таким чином, апелянт вважає, що немає правових підстав для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві Пенсійному фонду України витрат по виплаті та доставці пенсій по інвалідності особам, особові справи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Крім того, апелянт вказує на те, що задовольняючи позов в частині відшкодування суми витрат на виплату пенсії ОСОБА_2 457,02 грн. суд першої інстанції не врахував те, що відповідно до Закону Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли шкоди на виробництві до 01.04.2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали Фонду документи, що підтверджують право цих працівників ( членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні виплати. Особова справа ОСОБА_2 відділенню Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ужгороді підприємством, де сталось трудове каліцтво, не передавалась.

Таким чином, у відповідача немає правових підстав для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві Пенсійному фонду України витрат по виплаті та доставці пенсій по інвалідності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, особові справи яких не передані до відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ужгороді.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що управлінням Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області, починаючи з березня 2014 року по травень 2014 року включно, в Акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих було включено суми витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що призначені та виплачуються таким громадянам:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю АДРЕСА_1, якому заподіяно каліцтво. При цьому наявність каліцтва підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві від 28.04.1999 року, витягом із акту огляду МСЕК. Сума виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та щомісячної цільової виплати гр. ОСОБА_1 за період з березня 2014 року по травень 2014 року включно, яка підлягає відшкодуванню становить 191,73 грн.;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканцю АДРЕСА_2, якому заподіяно каліцтво, внаслідок якого його визнано інвалідом. При цьому наявність каліцтва підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві від 02.02.1982 року, витягом із Акту огляду МСЕК № 120372 від 26.03.1982 року. Сума виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання гр. ОСОБА_2 за період з березня 2014 року по травень 2014 року включно, яка підлягає відшкодуванню становить 457,02 грн.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-ХІV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 Закону №1105-XIV, відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону №1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав (в тому числі Російською Федерацією і Україною) підписано Угоду про гарантії прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, в преамбулі якої визначено, що держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1); всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення (стаття 3); призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (стаття 6); при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера (стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується особі за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вона проживає.

З огляду на викладене, витрати управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області, пов'язані з виплатою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсій по інвалідності внаслідок нещасних випадків на виробництві, що сталися з ними на території на території Російської Федерації , як в період її входження до складу СРСР, так і в період входження до складу СНД, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 року у справі №21-33а14 та у постанові від 20.05.2014 року у справі №21-136а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно задоволено позов управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області про стягнення суми боргу в розмірі 648,75 грн. невідшкодованих відповідачем витрат на виплату пенсії по інвалідності виплаченої гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі №807/2015/14 за позовом управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Ужгороді Закарпатської області про стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник