Справа № 813/7393/13а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Справа № 876/664/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.,

за участі позивача ОСОБА_1

та її представника ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_6.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2013 року у справі № 813/7393/13-а за позовом Державної архітектурно- будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача за власні кошти здійснити демонтаж індивідуального житлового будинку під літ.1А-1 (згідно з технічним паспортом ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" НОМЕР_1 від 12.03.2013 р.) на АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не виконано у шістдесятиденний строк, встановлений для добровільного виконання, вимоги припису №7л від 28.05.2013р. про демонтаж індивідуального житлового будинку під літ.1А-1(згідно з технічним паспортом ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" НОМЕР_1 від 12.03.2013 р.) на АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2013 року позовні вимоги Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено повністю, постановлено знести самочинно збудований індивідуальний житловий будинок під літ.1 А-1 згідно з технічним паспортом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 118 від 12.03.2013 року, що знаходиться у АДРЕСА_1 з компенсації витрат, пов'язаним із таким знесенням, за рахунок ОСОБА_1.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив відповідач ОСОБА_1, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що чинним законодавством не передбачено права Державної архітектурно-будівельної інспекції України на звернення до суду з позовами щодо спонукання до виконання приписів про демонтаж самочинно зведених будівель та споруд. Згідно з положеннями ч.7 ст.376 ЦК України для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідна наявність певних умов, а саме: істотне відхилення від проекту, суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб, істотне порушення норм і правил, а також неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від такої перебудови. Вказує, що зазначені обставини судом першої інстанції проігноровані. Водночас, можливість знесення самочинного будівництва закон повязує саме з цими обставинами, а не з виконанням припису. Апелянт вважає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Апелянт вказує, що судом не виявлено доказів щодо невідповідності самовільного будівництва будівельним і технічним нормам, не встановлено факту порушення прав інших осіб та зведення споруди на належній відповідачу земельній ділянці, не доведена неможливість оформлення відповідачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно шляхом звернення до компетентного державного органу з питання прийняття забудови до експлуатації тощо. Крім цього ОСОБА_1 зазначає, що вона є співвласником існуючого будинковолодіння садибного типу і їй належить ? частина садиби, розташованої на присадибній земельній ділянці площею 0, 0942 га., здійснювала реконструкцію літньої кухні у відповідності до проекту, а земельна ділянка закріплена за даною садибою згідно погосподарської книги.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржувану постанову суду залишити без змін.

Апеляційним судом в порядку ст. 55 КАС України проведено заміну позивача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на його процесуального правонаступника Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 28.05.2013р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - ІДАБК у Львівській області) проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої складено Акт №53-л від 28.05.2013р.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 в 2009 році самовільно здійснила реконструкцію самовільно збудованої літньої кухні з розширенням за рахунок прибудови та переобладнання в індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 без дозволу ІДАБК у Львівській області, чим порушено ст.29 Закону України "Про планування і забудову територій", на земельній ділянці, яка належить до земель міста і не надана в користування чи приватну власність.

За результатами перевірки ІДАБК у Львівській області видала ОСОБА_1 припис №7л від 28.05.2013р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано відповідача у 60-денний термін з дня отримання вказаного припису з метою усунення істотного порушення здійснити демонтаж індивідуального житлового будинку під літ.1А-1 (згідно з технічним паспортом ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" НОМЕР_1 від 12.03.2012р.) на АДРЕСА_1.

22.08.2013р. позивачем проведено перевірку виконання вимог припису №7л від 28.05.2013р. та встановлено, що на час перевірки вказаний припис відповідачем не виконано, порушення у сфері містобудівної діяльності не усунуто. За результатами перевірки складено акт проведення перевірки №91л від 22.08.2013р.

В подальшому позивач звернувся до суду з вимогою зобов'язати відповідача виконати вимоги припису №7л від 28.05.2013р., а саме за власні кошти здійснити демонтаж індивідуального житлового будинку під літ.1А-1 (згідно з технічним паспортом ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" НОМЕР_1 від 12.03.2013 р.) на АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до переконання, що позивач правомірно та з обґрунтуванням заявлених вимог звернувся в суд з позовом про зобов'язання відповідача виконати вимоги припису про знесення самочинного будівництва.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ст.8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною 7 ст.376 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у користування відповідача не надавалась земельна ділянка на якій відповідачем здійснено самовільне будівництво, то ,відповідно, і відсутні підстави для визнання права власності відповідача на спірне самовільно збудоване нерухоме майно, так як визнання права власності не входить до компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що з наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про право на спадщину та реєстраційного посвідчення (а.с.52, 53) вбачається, що ОСОБА_1 є власником ? частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

З наявного в справі акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.47) по АДРЕСА_1 вбачається, що комісією в складі уповноважених на це осіб, в присутності представників суміжних землекористувачів, проведено встановлення і узгодження меж земельних ділянок громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Наведене вище дає підстави колегії суддів вважати, що ОСОБА_1 будучи співвласником ? частини існуючого будинковолодіння використовувала і закріплену за будинковолодінням частину земельної ділянки, що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що самовільно збудоване майно знаходиться на земельній ділянці, яка не є в користуванні ОСОБА_1

Крім цього позивачем не доведено та судом першої інстанції не з'ясовано факту порушення прав будь-яких інших осіб при здійсненні ОСОБА_1 спірного будівництва.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги Державної архітектурно-будівельної інспекції України не конкретизував хто саме має вчинити дію по знесенню самочинної спірної будівлі.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що позивачем не доведено в повній мірі сукупності всіх умов передбачених ч.7 ст.376 ЦК України для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва.

Крім цього колегія суддів зазначає, що до повноважень позивача віднесено право приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Вказане може бути здійснено шляхом визначення особі, яка вчинила виявлене інспекцією порушення, зокрема вимоги про зупинення будівництва (в разі коли таке не завершено), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій які усунуть такі порушення. Відтак звернення позивача до суду із вимогою про виконання вимог припису про знесення самочинного будівництва не може підлягати до задоволення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З врахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави вважати про порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин справи через, що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2013 року у справі № 813/7393/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

С.М.Кузьмич

Повний текст постанови складений 03.04.2015 року