Справа № 804/1922/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 р. Справа № 804/1922/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.,
при секретарі судового засідання Пасічнику Т.В.
представників позивача Полякова В.В., Житньої С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позовні вимоги ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» розглядаються в межах одного провадження у зв'язку з тим, що під час проведення спірних перевірок Нікопольською ОДПІ та винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем було в обох випадках розглянуто взаємовідносини з контрагентом позивача - ПП «Рапан» за один і той самий період і встановлено нереальність операцій, у зв'язку з чим збільшено грошові зобов'язання позивача.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що висновки відповідача в ході проведення перевірок ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» є хибними, не відповідають дійсності та зроблені без достатніх правових підстав, у зв'язку з чим спірні рішення суб'єкта владних повноважень є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.
Представники позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві та доповненнях від 18.03.2015.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Копію уточненого адміністративного позову представник Нікопольської ОДПІ отримав 19.03.2015, проте, до початку проведення судового засідання 26.03.2015 жодного клопотання чи заперечення до суду не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, Нікопольською ОДПІ, відповідно до Наказу № 1672 від 09.12.2014 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод», за результатами якої складено акт № 3920/221/05448389 від 12.12.2014 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» (рноспп 05448389) з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «Рапан» (рноспп 25529701) за період діяльності з 01.11.2013 по 31.12.2013 та з 01.03.2014 по 31.03.2014» (далі по тексту - акт № 3920/221/05448389 від 12.12.2014).
Даною перевіркою встановлено порушення ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість за перевіряємий період на суму 661 336,00 грн., у т.ч. за листопад 2013 року - 155 066,00 грн., грудень 2013 року - 402 180,00 грн., березень 2014 року - 104 090,00 грн.
Даною перевіркою встановлено порушення ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод»:
п.135.1, п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, на загальну суму 9 514 754,00 грн., в тому числі:
- за півріччя 2012 року - 1 089 740,00 грн.;
- за 3 квартали 2012 року - 3 209 018,00 грн.;
- за 2012 рік - в сумі 4 885 127,00 грн.;
- за 2013 рік - в сумі 4 629 627,00 грн.;
п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період з 01.04.2012 по 31.12.2013 на загальну суму 3 496 985,00 грн., в тому числі: за квітень 2012 року - на суму 28 839,00 грн.; за травень 2012 року - на суму 70 595,00 грн.; за червень 2012 року - на суму 206 732,00 грн.; за липень 2012 року - на суму 608 156,00 грн.; за серпень 2012 року - на суму 214 448,00 грн.; за вересень 2012 року - на суму 206 659,00 грн.; за жовтень 2012 року - на суму 113 350,00 грн.; за листопад 2012 року - у сумі 296 938,00 грн.; за грудень 2012 року - у сумі 1 418,00 грн.; за січень 2013 року - на суму 281 440,00 грн.; за лютий 2013 року - на суму 2 835,00 грн.; за березень 2013 року - на суму 80 245,00 грн.; за квітень 2013 року - на суму 57 332,00 грн.; за травень 2013 року - на суму 101 789,00 грн.; за червень 2013 року - на суму 131 258,00 грн.; за липень 2013 року - на суму 26 944,00 грн.; за серпень 2013 року - на суму 141 207,00 грн.; за вересень 2013 року - на суму 370 523,00 грн.; за жовтень 2013 року - на суму 396 277,00 грн.; за листопад 2013 року - на суму 80 000,00 грн.; за грудень 2013 року - на суму 80 000,00 грн.;
п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.170.9.1 п.170.9 ст.170 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за жовтень 2013 року на загальну суму 1 575,00 грн.
Аналізуючи зміст заявлених позовних вимог суд встановив наступні правовідносини та дійшов до наступних висновків.
У акті № 3920/221/05448389 від 12.12.2014 зазначено, що перевіркою не встановлено, а ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» не доведено, що здійснені ним господарські операції з ПП «РАПАН» носять реальний характер, а придбані товари використано в господарській діяльності підприємства, у зв'язку з чим відповідач вважає, що позивачем завищено податковий кредит у частині реальності придбання товарів на суму 661 336,00 грн.
Під час перевірки та складання акту № 3920/221/05448389 від 12.12.2014 перевіряючими використано висновки:
- акту № 781/22-04/25529701 від 15.08.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «РАПАН» (рноспп 25529701) з питань дотримання вимог податкового законодавства з контрагентами за період 01.01.2013 по 31.05.2014 року», який складений ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області;
Що стосується планової перевірки ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод», то у акті № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015 зазначено, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» з:
Даного висновку Нікопольська ОДПІ прийшла у зв'язку з тим, що операції з постачальниками ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності.
У зв'язку з викладеним, Нікопольська ОДПІ вважає, що ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» занизило суму інших доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 23 699 807,00 грн., в тому числі: за півріччя 2012 року - 3 437 180,00 грн.; за 3 квартали 2012 року - 9 797 080,00 грн.; за 2012 рік - в сумі 12 307 423,00 грн.; за 2013 рік - в сумі 11 392 383,00 грн.
Також Нікопольська ОДПІ у акті № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015 зазначає, що у зв'язку з порушеннями ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод», які допущені при визначенні об'єкта оподаткування, позивачем завищено податковий кредит у перевіряємому періоді та, у свою чергу, занижено податок на додану вартість на суму 3 496 985,00 грн.
Під час перевірки та складання акту № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015 перевіряючими використано висновки:
- акту № 127/2204/32746211 від 23.01.2013, який складений ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби;
- акту № 416/22.5-10/30285569 від 08.04.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вектор-М», податковий номер 24829234, з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період: лютий 2010 - лютий 2013», який складений ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області;
- акту № 417/22.5-10/30285569 від 08.04.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Валга», податковий номер 30285569, з питань правомірності проведених господарських відносин із платниками податків за період: лютий 2010 - лютий 2013», який складений ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області;
З огляду на використане відповідачем джерело для формування своїх висновків у акті № 3920/221/05448389 від 12.12.2014 та акті № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015, суд вважає за необхідне зазначити, що непідтвердження продавцями сум податку на додану вартість у складі податкових зобов'язань та несплата їх до бюджету, неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, відсутність контрагента за юридичною адресою не є підставами для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат, оскільки невиконання свого зобов'язання однією із сторін господарських відносин не може вважатись підтвердженням наявності мети ухилення від сплати податків та отримання податкової вигоди іншою стороною.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 09.09.2008 у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанові від 31.01.2011 у справі 21-47а10, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
Судом встановлено, що ТОВ «КРЕСПО-ДНЕПР», ТОВ «ЛІА-КОМПАНІ», ТОВ «ЛАФІС-ТРЕЙД», ТОВ «ЛОГІК-СЕРВІС», ТОВ ДНЕПР МЛН», ТОВ «ЛІНЕР», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «АКТА-РЕСУРС», ТОВ «ТОРГ КОНСАР», ТОВ «ЛЄКОМ Т», ТОВ «ДЕНЕКС», ТОВ «МЕГА ТОРГ», ТОВ «СІРІУС ОПТ», ТОВ «ГРЕЙН ОПТ», які були контрагентами ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» станом на момент проведення перевірки та складання акту № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015 є припиненими юридичними особами або визнані банкрутами, проте, на момент укладання договорів з ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» дані юридичні особі такого статусу не мали.
Судом в ході розгляду справи було досліджено та проаналізовано оригінали первісної документації згідно з переліком, що долучений до матеріалів справи, по взаємовідносинам між ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» та ТОВ «АЗОВ-КАРГО», ТОВ «ЮТА-СОФТ», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «РАПАН», ТОВ «АРАТТА», ТОВ «ВЕКТОР-М» (ПП «АППЛІКАТ»), ПП «ВАЛГА» (ТОВ «РАКВЕРЕ»), ТОВ «ВК «ЕЛЕКТРА», ТОВ «КРЕСПО-ДНЕПР», ТОВ «ЛІА-КОМПАНІ», ТОВ «ЛАФІС-ТРЕЙД», ТОВ «ЛОГІК-СЕРВІС», ТОВ «ДНЕПР МЛН», ТОВ «ЛІНЕР», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «АКТА-РЕСУРС», ТОВ «ТОРГ КОНСАР», ТОВ «ЛЄКОМ Т», ТОВ «ДЕНЕКС», ТОВ «МЕГА ТОРГ», ТОВ «СІРІУС ОПТ», ТОВ «ГРЕЙН ОПТ». Копії даної первісної документації до матеріалів справи не долучались, у зв'язку з великими обсягами.
Розумна економічна причина (ділова мета) - спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту (пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Проаналізувавши характер взаємовідносин ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» та ТОВ «АЗОВ-КАРГО», ТОВ «ЮТА-СОФТ», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «РАПАН», ТОВ «АРАТТА», ТОВ «ВЕКТОР-М» (ПП «АППЛІКАТ»), ПП «ВАЛГА» (ТОВ «РАКВЕРЕ»), ТОВ «ВК «ЕЛЕКТРА», ТОВ «КРЕСПО-ДНЕПР», ТОВ «ЛІА-КОМПАНІ», ТОВ «ЛАФІС-ТРЕЙД», ТОВ «ЛОГІК-СЕРВІС», ТОВ «ДНЕПР МЛН», ТОВ «ЛІНЕР», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «АКТА-РЕСУРС», ТОВ «ТОРГ КОНСАР», ТОВ «ЛЄКОМ Т», ТОВ «ДЕНЕКС», ТОВ «МЕГА ТОРГ», ТОВ «СІРІУС ОПТ», ТОВ «ГРЕЙН ОПТ», а також надану первісну документацію, суд прийшов до висновку про існування позитивного економічного ефекту для позивача, а отже і існування розумної економічної причини (ділової мети) від даного роду операцій.
Відповідачем у акті № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015 зазначено, що ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» не надало до перевірки сертифікати походження товарів, отриманих від ТОВ «АЗОВ-КАРГО», ТОВ «ЮТА-СОФТ», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «РАПАН», ТОВ «АРАТТА», ТОВ «ВЕКТОР-М», ПП «ВАЛГА», ТОВ «ЕЛЕКТРА», ТОВ «КРЕСПО-ДНЕПР», ТОВ «ЛІА-КОМПАНІ», ТОВ «ЛАФІС-ТРЕЙД», ТОВ ДНЕПР МЛН», ТОВ «ЛІНЕР», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «АКТА-РЕСУРС», ТОВ «ТОРГ КОНСАР», ТОВ «ЛЄКОМ Т», ТОВ «ДЕНЕКС», ТОВ «МЕГА ТОРГ», ТОВ «СІРІУС ОПТ» та ТОВ «ГРЕЙН ОПТ», які містять інформацію щодо ГОСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV).
Сертифікат походження (Certificate of origin) - документ встановленої форми, який підтверджує, що товар, який експортується, вироблений повністю або підданий достатній обробці в Україні.
Оформлення Сертифікатів походження виконується на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати» від 02.12.1997 № 671/97-ВР і Постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання торгово-промислової палати уповноваженим органом з видачі сертифікатів походження товарів» № 255 від 25.02.2003.
Слід наголосити, що ПК України не надано повноваження податковій інспекції на перевірку Сертифікат походження.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене, ревізори Нікопольської ОДПІ не наділені повноваженнями на перевірку факту існування чи відсутності у ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» Сертифікатів походження.
Відсутність Сертифікатів походження може бути підставою для притягнення суб'єкта господарювання до цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності контролюючим органом чи судом, проте, не є підставою для того, щоб вважати господарські операції щодо придбання даного виду товару такими, що реально не відбулись.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена підпунктом 1.2 пункту 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, господарські операції для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Суд зазначає, що позивачем було надано всю первинну документацію підприємства на підтвердження реальності не визнаних Нікопольською ОДПІ угод.
Надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реального вчинення правочинів, зазначених у видаткових та податкових накладних, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності спірних правочинів. Натомість відповідач під час розгляду справи не навів суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковості, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Суд також вважає необґрунтованим посилання відповідача як на підставу для того, щоб вважати нереальними господарські операції між позивачем та його контрагентами - відсутність чи дефектність товарно-транспортних накладних, з огляду на наступне.
Суд вважає, що за наявності документів, які підтверджують фактичне одержання товару і його використання у власній господарській діяльності, ненадання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, оскільки відповідною транспортною документацією підтверджується надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.
Разом з тим, суд зазначає, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. Податкові обов'язки визначаються виходячи з реального економічного змісту господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту.
Посилання ж фахівців податкового органу на відсутність у контрагентів позивача об'єктивної можливості для виконання поставок товарів унаслідок відсутності основних засобів та робочого персоналу за даних обставин судом відхиляється, адже укладання трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій у процесі виконання поставки, податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит у залежність від того, за рахунок яких ресурсів здійснюється поставка товарів постачальником. До того ж, податкова інспекція не довела неможливості поставки спірними постачальниками товарів наявними у них силами та засобами.
Також представником позивача суду були надані наступні судові рішення:
- постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2013 у справі № 804/6994/13-а, що набрала законну силу 17.03.2015, якою встановлено безпідставність висновків Нікопольської ОДПІ щодо відсутності реальності господарських операцій між ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» та ТОВ «ЮТА-СОФТ» за період з 01.01.2012 по 30.09.2012;
- постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 у справі № 804/1839/14, що набрала законну силу, якою встановлено безпідставність висновків Нікопольської ОДПІ щодо відсутності реальності господарських операцій між ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» та ТОВ «УКРТЕХБУД» за період з 01.01.2012 по 30.06.2012.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими на всій території України. Згідно ч. 1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи ч. 1 ст.72 КАС України, суд приходить до висновку, що обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах, що набрали законної сили, не потрібно доводити в даній справі, оскільки в даному випадку рішення суду мають преюдиціальне значення.
Крім того, проаналізувавши зміст акту № 208/04-07-22-01/05448389 від 21.01.2015 судом також встановлено, що відповідач вважає, відповідно до положень пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, безнадійною заборгованість ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» по простим векселям, виданим на адресу:
Даного висновку відповідач приходить у зв'язку з ліквідацією зазначених вище юридичних осіб.
Оскільки ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» в ході проведення документальної перевірки не надало доказів покладення виконання зобов'язання ліквідованих юридичних осіб на інших юридичних осіб, відповідач вважає, що позивачем безпідставно не включено до складу інших доходів у вигляді безнадійної кредиторської заборгованості по векселям, що були видані на адресу юридичних осіб, які були ліквідовані.
Таким чином, на думку перевіряючих, ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» занижено інші доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток в загальній сумі 5 307 891,00 грн., в тому числі: за півріччя 2012 року - в сумі 266 345,00 грн.; за 3 квартали 2012 року - в сумі 1 307 852,00 грн.; за 2012 рік - в сумі 4 687 025,00 грн.; за 2013 рік - в сумі 620 866,00 грн.
Судом встановлено, що у бухгалтерському обліку ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод»:
В 1936 році СРСР приєднався до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі. Україна приєдналась до даної Конвенції 06.07.1999.
Відповідно до Конвенції ЦВК і РНК СРСР 07.08.1937 Постановою за № 104/1341 затвердили Положення про переказний і простий вексель (далі по тексту - Положення), яке практично повністю відтворювало текст Уніфікованого закону.
У відповідності з пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2470-XII «Про застосування векселів в господарському обороті України» в Україні було введено вексельний обіг з використанням простого і переказного векселів відповідно до Женевської конвенції 1930 року. Таким чином, фактично з 17.06.1992 регулювання вексельного обігу в Україні здійснювалося на підставі Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі.
Згаданими документами визначено правову сутність векселя. Зокрема, вказано, що вексель є проста і нічим не обумовлена пропозиція сплатити певну суму, яка висловлена в письмовій формі. Під безумовністю векселя розуміється як безумовність виникнення зобов'язання трасата, що міститься в пропозиції трасата, так і безумовність виконання акцептантом своїх зобов'язань, що походять з векселя. Всі дані, відображені в тексті векселя, є достовірними, не потребують підтвердження іншими документами і мають бути визнані безумовними.
Відповідач під час проведення перевірки посилається на те, що відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутом у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією є безнадійною. У зв'язку з цим Нікопольська ОДПІ вважає безнадійною заборгованість ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» по векселям, які були видані на ім'я юридичних осіб, що вже є припиненими.
Станом на дату припинення контрагентів позивача дійсно діяла наступна редакція пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а саме:
безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:
в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.
Проте, суд не погоджується із зсовуванням даної норми до правовідносин пов'язаних із зобов'язаннями щодо платежу за векселями, з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III (далі по тексту - Закон України «Про обіг векселів в Україні») визначено, що умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23.02.2006 № 3480-IV (далі по тексту - Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок»), вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).
Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.
У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» визначено, зобов'язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов'язаною особою суми вексельного боргу (ст. 599 ЦК України). Разом з тим, зобов'язання, яке випливає з векселя, може бути припинене з інших підстав, передбачених гл. 50 ЦК України, зокрема шляхом передання відступного за згодою між вексельними кредитором і боржником (ст. 600 ЦК України), зарахування зустрічної грошової вимоги (статті 601-603 ЦК України). Такі способи припинення вексельного зобов'язання породжують ті самі наслідки, що й оплата за векселем.
Відповідно до ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Проте, оскільки зобов'язання щодо платежу за векселем мають специфічну правову природу, яка відмінна від зобов'язання щодо платежу, то в даному випадку для застосування ст. 609 ЦК України, як підстави для припинення зобов'язання щодо платежу за векселем, обов'язково слід враховувати строк платежу за векселем.
Відповідно до п. 75 розділу ІІ Положення, простий вексель має такі реквізити:
1) найменування «вексель», яке включене безпосередньо в текст і висловлене тією мовою, якою цей документ складений;
2) просте і нічим не обумовлене обіцяння сплатити визначену суму;
3) зазначення строку платежу;
4) зазначення місця, в якому має бути здійснений платіж;
5) найменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений;
6) зазначення дати і місця складання векселя;
7) підпис того, хто видає документ (векселедавця).
Строк платежу за векселем - строк, зазначений у векселі та встановлений відповідно до вимог статей 34, 38 глави V та статті 77 глави XII Уніфікованого закону (п. 2 глави 1 Положення про розрахункові палати для пред'явлення векселів до платежу, затвердженого Правління Національного банку України 25.09.2001 № 403, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.11.2001 за № 934/6125).
Систематично проаналізувавши вимоги Уніфікованого закону, Положення про розрахункові палати для пред'явлення векселів до платежу, Закон України «Про обіг векселів в Україні», Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок», ЦК України, суд приходить до висновку, що застосування ст. 609 ЦК України, як підстави для припинення зобов'язання щодо платежу за векселем, можливе лише після спливу строку, визначеного у векселі, оскільки такий строк визначається сторонами і застосовується для відстрочення сплати векселедавцем свого грошового зобов'язання перед векселедержателем.
Також судом встановлено, що жодним нормативно-правовим актом не визначено порядку та обов'язку контролю векселедавцем чи векселедержателем за станом юридичної особи - контрагента. Вексель як платіжний засіб може використовуватись для погашення заборгованості між ринковими суб'єктами, запобігаючи платіжній кризі. Водночас вексель є інструментом комерційного кредиту, що виступає у вигляді відстрочення платежу за надані товари та послуги.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
З огляду на викладену вище норму, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» судовий збір у розмірі 487,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 128, 155, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 31 березня 2015 року

Суддя Д.О. Власенко