Справа № 826/20750/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2015 року по справі за їх позовом до Державної виконавчої служби України про визнання незаконними дій та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПФ України звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання дій щодо винесення вимоги від 15.13.2014 року № 1225-16-В незаконними та скасування зазначеної вимоги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ПФ України подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція підтримує таку правову позицію, з огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення № 59834/09, виданого 13.02.2014 року Європейським судом з прав людини у справі «Щукін та інші проти України», де одним із заявників є ОСОБА_2, відповідно до якого Суд постановив:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Постановою від 19.03.2014 року ВП №4 2559802 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов'язано самостійно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

З метою забезпечення виконання вказаного рішення Суду, державним виконавцем 15.12.2014 р. направлено вимогу № 1225/16-В до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України.

У вказаній вимозі зазначено, що з метою відновлення порушених прав і інтересів ОСОБА_2 та недопущення заподіяння збитків Державному бюджету України, Пенсійному фонду України вжити заходи щодо виконання вищевказаного рішення національного суду, винесеного в інтересах заявника. З метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача, Пенсійному фонду України у триденний строк з моменту отримання даної вимоги, повідомити відділ примусового виконання рішень ДВС України та стягувача про повне чи часткове виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.10.2008 р. № 22-а-12128/08 та вказати суму перерахунку.

Також, у вказаній вимозі зобов'язано Пенсійний фонд України у разі невиконання вищевказаних рішень національних судів, повідомити про заходи, які вжиті Пенсійним фондом України з метою повного та своєчасного виконання рішень національних судів, яке відповідно до рішення Суду повинно бути виконано до 13.05.2014р.

Вирішуючи питання правомірності прийняття спірної вимоги, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 2 ст. 11 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 с. 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

За ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно положень ст. 5 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Зокрема, відповідно до положень п. 1.8. Інструкції з примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Таким чином, винесення обов'язкових для виконання вимог є правом державного виконавця, яке прямо передбачено законодавством України.

Окрім того, чинним законодавством не обмежено коло осіб, щодо яких державний виконавець може складати і направляти вимоги, як то боржник по справі або сторона виконавчого провадження.

Зокрема, як вбачається із зазначених норм, вимога є обов'язковою для виконання усіма органами, установами, організаціями щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

В той же час, відповідно до положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року№ 384/2011 саме на Пенсійний фонд України, як на центральний орган виконавчої влади покладено обов'язок щодо контролю за своєчасним і в повному обсязі фінансуванням та виплатами пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Окрім того, вказаною спірною вимогою не зобов'язано безпосередньо Пенсійний фонд здійснити виплати, а тільки зобов'язано вжити заходи щодо виконання вищевказаного рішення національного суду та, у разі невиконання вищевказаного рішення, повідомити про заходи, які вжиті Пенсійним фондом України з метою повного та своєчасного виконання рішень національних судів, яке відповідно до рішення Суду повинно бути виконано до 13.05.2014 року. Наведене вище спростовує доводи апелянта щодо протиправності прийняття спірної вимоги відносно нього, адже невиконання судового рішення національним судом відбулося з боку територіального управління, підпорядкованого ПФ України. При цьому варто зауважити, що вимога винесена в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення Європейського Суду з прав людини, а не на підставі рішення національного суду..

При цьому, варто зауважити, що тривале невиконання рішення Європейського суду з прав людини, зокрема в частині невиконання рішення національного суду, що було підставою для звернення до Європейського суду, дає особі право на повторне звернення до Європейського суду. При повторному розгляді справи Європейського суду з прав людини подвоюється сума відшкодування, як це було в справах «Бурдов проти Росії» та «Бурдов проти Росії (№ 2)», а крім того, можуть присуджуватися компенсаційні виплати з урахуванням упущеної вигоди, пов'язаної з виконанням національного рішення.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірності прийняття спірної вимоги.

Згідно зі ст.ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.