Справа № 803/52/14
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Львів Справа № 876/2391/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної інспекції сільського господарства у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року по справі № 803/52/14 за позовом Державної фінансової інспекції у Волинській області до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція у Волинській області (далі - ДФІ у Волинській області) звернулась до суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, в якому просила зобов'язати відповідача виконати повністю пункт 2 вимоги від 04 жовтня 2013 року № 03-070-13-15/6054 у зв'язку з його невиконанням в добровільному порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року вказаний позов задоволено.

Державна інспекція сільського господарства у Волинській області оскаржила зазначену постанову суду в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що в акті ревізії, на підставі якого позивачем прийнято вимогу від 04 жовтня 2013 року № 03-070-13-15/6054, відсутній чіткий перелік винних осіб у безпідставному списанні пального, а відтак, проведення претензійно-позовної роботи на виконання пункту 2 вказаної вимоги є неможливим.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта ревізії від 20 вересня 2013 року № 070/22/12, складеного за результатами позапланової виїзної документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної інспекції сільського господарства у Волинській області за період з 01 жовтня 2012 року по 01 квітня 2013 року, ДФІ у Волинській області листом від 04 жовтня 2013 року № 03-070-13-15/6054 надіслано відповідачу вимогу щодо усунення виявлених ревізією фінансових порушень.

Відповідно до пункту 2 вказаної вимоги, у зв'язку із списанням бензину в кількості 1300 л на суму 11835.17 грн. на підставі звітів, які не затверджені керівником, вимагалось поновити в обліку вартість списаного бензину в кількості 1300 л на загальну суму 14202.20 грн., провести претензійно-позовну роботу із винними особами щодо відшкодування вартості бензину на загальну суму 14202.20 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у незаконному використанні пального, шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України.

Вказуючи на невиконання зазначеного вище пункту вимоги від 04 жовтня 2013 року № 03-070-13-15/6054 у добровільному порядку, ДФІ у Волинській області звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача його виконати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невиконаний пункт 2 законної вимоги позивача від 04 жовтня 2013 року № 03-070-13-15/6054 відповідач зобов'язаний виконати.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Також цим Положенням передбачено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якими передбачено право органу державного фінансового контролю пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю вправі заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

Як видно з матеріалів справи, ДФІ у Волинській області пред'явлено Державній інспекції сільського господарства у Волинській області вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії, аналіз пункту 2 якої вказує на виявлені збитки, заподіяні підконтрольній установі, та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю до особи, якою заподіяно такі збитки, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ДФІ у Волинській області про зобов'язання відповідача виконати пункт 2 вимоги від 04 жовтня 2013 року № 03-070-13-15/6054.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою, зокрема, в постановах від 15 квітня 2014 року по справі № 21-40а14, від 13 травня 2014 року по справі № 21-89а14 та від 28 жовтня 2014 року по справі № 21-462а14.

Викладене свідчить, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції сільського господарства у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року по справі № 803/52/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції у Волинській області до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області про зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський