Справа № 593/1660/14-а
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/593/127/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" грудня 2014 р. м.Бережани
Бережанський районний суд Тернопільської області
головуючої - судді Німко Н.П.
при секретарі Олексів О.Б.
за участі позивача ОСОБА_1
представника відповідача Пляцко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити дії по призначенню та виплаті позивачу пенсії за вислугу років,-
Позивач ОСОБА_1 09 грудня 2014 року звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області, як суд адміністративної юрисдикції з адміністративним позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області й згідно уточнених позовних вимог просив суд постановити судове рішення, яким визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - незаконною та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07 листопада 2014 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач відмовив йому в призначенні згаданого виду пенсії, безпідставно пославшись на те, що період проходження ним (позивачем) військової служби не може бути зарахований до стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугу років, оскільки в поданих до заяви документах не вбачається, що він (позивач) проходив військову службу в закладах охорони здоров`я на посаді, яка передбачена розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на даний вид пенсії. Натомість як він після закінчення медичного училища працював у лікарні на посаді фельдшера швидкої допомоги до призову на строкову військову службу. А згідно записів у військовому квитку, також проходив строкову військову службу на посаді санітарного інструктора в період з 06 травня 1987 року по 18 травня 1989 року.
У судовому засіданні представник відповідача позову не визнала в повному обсязі, просить в його задоволенні відмовити за необґрунтованістю заявлених вимог. В обґрунтування заперечень проти позову дала пояснення, які за своїм змістом є аналогічними письмовим запереченням. Так, обґрунтовуючи законність відмови позивачу у призначенні йому згаданого виду пенсії зазначила й уточнила, що визнає факт, що позивач дійсно в зазначений у військовому квитку період проходив строкову військову службу як санітарний інструктор у вказаних військових частинах. Однак, період проходження військової служби позивача зарахувати до стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугу років немає можливості, оскільки в доданому ним до заяви про призначення пенсії документі не вказано, що він, як санітарний інструктор дійсно проходив строкову військову службу саме в тих 000000000закладах охорони здоров`я, які передбачені Переліком закладів охорони здоров`я Збройних силу України.
Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, допитавши в судовому засіданні свідка, всебічно дослідивши та перевіривши подані сторонами докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного.
Вiдповiдно до ч.1,2 ст.2 Кодексу адмiнiстративного судочинства України, завданням адмiнiстративного судочинства є захист прав, свобод та iнтересiв фiзичних осiб, прав та iнтересiв юридичних осiб у сфері публiчно-правових відносин вiд порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових i службових осiб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числi на виконання делегованих повноважень.
До адмiнiстративних судiв можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездiяльнiсть суб`єктів владних повноважень, крiм випадків, коли щодо таких рiшень, дій чи бездiяльностi Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження такої служби зараховується громадянам до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч.2 п.1 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років відповідно до Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1436). Розділом 2 "Охорони здоров`я" вищезазначеного Переліку передбачені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у відповідних закладах і установах охорони здоров`я, незалежно від форми власності або відомчої належності цих закладів і установ.
Відповідно до п. в ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення'1 до стажу роботи, що надає право на отримання трудової пенсії, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також стажу державної служби (ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу). Заклади охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, визначаються відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я та наказу Міністерства оборони від 18.12.2013 № 871 "Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я Збройних сил України".
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 28 лютого 1987 року закінчив Чортківське медичне училище за спеціальністю фельдшер. 01 квітня 1987 року прийнятий в Товстенську районну лікарню Тернопільської області на посаду фельдшера швидкої допомоги й працював на даній посаді до призову на строкову військову службу. В подальшому позивач проходив строкову військову службу на посаді санітарного інструктора ( як середнього медичного персоналу) у військових частинах № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Час проходження позивачем строкової військової служби складає 2 роки (за період з 06 травня 1987 року по 18 травня 1989 року). Загальний стаж позивача згідно записів у його трудовій книжці, без врахування часу проходження військової служби, складає 23 роки 04 місяці та 28 днів. Зазначені факти стороною відповідача не заперечені та визнані.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив, що протягом року, з липня 1988 р. позивач служив разом із ним у військовій частині № НОМЕР_3 , яка розташована в м. Ярмолинці Хмельницької області. Також підтвердив, що строкову службу позивач проходив безпосередньо як санінструктор, тобто медичний працівник у медичній частині зазначеної військової частині. Також повідомив, про випадок, який мав місце за час зазначеного періоду служби, а саме про масове харчове отруєння вояків коли позивач надав їм з цього приводу медичну допомогу.
Представник відповідача не поставила під сумнів покази зазначеного свідка, як і відомості в досліджених у судовому засіданні наданих стороною позивача документах.
Покази свідка також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні записами у його військовому квитку, з якого вбачається, що дійсно у зазначений ним період часу (в який входить і спірний період військової служби позивача) він служив із позивачем у одній військовій частині.
Судом також встановлено, що позивач 07 листопада 2014 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років з врахуванням вищезгаданого періоду строкової військової служби. (Визнано й підтверджено представником відповідача в судовому засіданні).
Як вбачається з листа №- 4654/01-03 від 04 грудня 2014 року відповідач відмовив позивачу у призначенні йому пенсії за вислугою років з підстав, які є по своїй суті аналогічними підставам, які викладені в письмовому запереченні сторони відповідача.
Згідно із ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначеній нормі відповідає п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для визначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1996 року. Частиною 1 пункту 3 зазначеного Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неточні записи за періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За правилами ч.1 ст.101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій,окремих осіб, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Позивач у справі подав належно оформлену трудову книжку, що підтверджує його загальний трудовий стаж, а також довідку про проходження строкової військової служби, що стороною відповідача не заперечено та визнано.
Як встановлено в судовому засіданні, фактичною причиною відмови позивачу у задоволенні його заяви про призначення пенсії стала відсутність відомостей, що під час строкової військової служби як санінструктор він проходив медичну службу у військовій частині саме у такому закладі охорони здоров`я, що визначений Переліком закладів охорони здоров`я Збройних сил України(затверджений Наказом у Міністерства оборони від 18.12.2013 № 871).
Належність та допустимість письмових доказів, які подані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, факти й обставини які вони доводять, стороною відповідача в судовому засіданні не оспорено та визнано.
Таким чином, враховуючи наявність у позивача зазначених записів у військовому квитку та в трудовій книжці щодо проходження військової служби на посаді санітарного інструктора, яка відноситься до середнього медичного персоналу, а також враховуючи пояснення свідка ОСОБА_2 , згідно норм чинного законодавства, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на врахування до його загального трудового стажу періоду проходження ним строкової військової служби і на призначення йому та виплату пенсії за вислугу років з часу звернення до відповідача, а саме з 07 листопада 2014 року, відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». .
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.
Згідно із ч.1 ст.71 Кодексу адмiнiстративного судочинства України, кожна сторона повинна довести тi обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крiм випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Вiдповiдно до ч.2 ст.71 Кодексу адмiнiстративного судочинства України в адмiнiстративних справах про протиправність рiшень, дій чи бездiяльностi суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомiрностi свого рішення, дії чи бездiяльностi покладається на вiдповiдача, якщо він заперечує проти адмiнiстративного позову.
Виходячи з того, що стороною відповідача не доведено правомiрностi прийняття свого рішення вiд 04 грудня 2014 року про відмову позивачу ОСОБА_1 у призначенні йому пенсії за вислугою років з врахуванням періоду строкової військової служби, приймаючи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про необхідність захисту його порушених прав слід задовольнити.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та вищезазначеними підзаконними нормативно-правовими актами.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту й повинні бути відновлені шляхом задоволення даного позову, а саме - зобов`язання відповідача призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 07 листопада 2014 року.
На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 11, 18, 71, 86, 158, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 13, 56, 62, 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 18 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993, № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати незаконною відмову відповідача Управління пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області в призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати відповідача Управління Пенсійного Фонду у Бережанському районі Тернопільської області призначити та виплатити позивачу ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07 листопада 2014 року.
Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.
Постанова може бути оскаржена до Львівського Апеляційного Адміністративного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається у письмовій формі протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України,а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н. П. Німко