Справа № 760/25560/14-а
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а-47/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючогосудді - Кушнір С.І.

при секретарі - Глушко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, про визнання протиправної бездіяльності, зобов»язання здійснити перерахунок одноразової допомоги та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному об»ємі одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 та зобов»язати відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 із врахуванням посадового окладу станом на 01.02.2007 р. в розмірі 13592,66 грн., стягнути з відповідача суму недоплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 280775,20 грн.

Обгрунтовує позовні вимоги тим, що з 1972 р. проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом Міністра оборони України від 06.08.2004 р. № 500 ОСОБА_2 звільнений у запас у зв»язку зі скороченням штатів. Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 147 від 20.08.2004 р. ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

19.03.2013 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності та її наслідки пов»язані з виконанням військової служби.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення протиправною. Зобов»язано Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

На виконання постанови суду від 28.11.2013 р. Міністерством оборони України позивачу виплачено 127004,60 грн. одноразової грошової допомоги. Зазначена виплата проведена із врахуванням 30-місячного грошового забезпечення, яке отримував ОСОБА_2 станом на час звільнення з лав Збройних Сил України.

Тобто виплати були проведені виходячи з грошового забезпечення станом на 2004 р. Відповідачем не враховано, що у 2007 р. здійснено перерахунок грошового забезпечення, що отримував позивач і видана довідка, згідно якої, грошове забезпечення за посадою, яку позивач займав на день звільнення зі служби становить 13592,66 грн. Таким чином, сума одноразової допомоги, що підлягала виплаті ОСОБА_2 становить 13592,66 грн. х 30= 407779,80 грн. Враховуючи проведену виплату стягненню підлягає різниця суми - 280775,20 грн.

Прокурор та позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти позову та зазначив, що нарахування одноразової грошової допомоги позивачву було здійснено відповідно до п.2 та п.4 п.2 Порядку та умови призначення, затверджених постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 499, якими передбачено, що особам, звільненим з військової служби у разі настання інвалідності 2-ї групи внаслідок виконання військової служби одноразова допомога виплачується у розмірі 30-ти місячного грошового забезпечення на день звільнення.

Заслухавши пояснення прокурора, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.08.2004 року, позивача ОСОБА_2 звільнено з військової служби.

Первинно ІІ групу інвалідності, пов'язану з виконанням обов'язків військової служби позивачу ОСОБА_2 встановлено з 19.03.2013 року, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 протиправною. Зобов»язано Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду від 28.11.2013 р. позивачу призначено та виплачено одноразову грошову у розмірі 30-місячного грошового забезпечення належного на день звільнення з військової служби в сумі 127004 грн. 60 коп.

Із заперечень відповідача проти позову слідує, що Міністерство оборони України не визнає права позивача на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному, виходячи з грошового забезпечення за посадою, яку займав позивач перед звільненням, станом на день встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Вважаючи, що його право на отримання передбаченої законом одноразової грошової допомоги є порушеним, позивач звернувся у суд.

Конституція України закріплює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частини 1, 3 статті 46). Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частини 5 статті 17).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин 1 статті 9 вказаного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 16 цього Закону, в редакцій, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, передбачено, зокрема, що у разі інвалідності військовослужбовця, що настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приведеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», якою встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності ІІ групи внаслідок виконання обов'язків військової служби виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Зі змісту цього пункту також слідує, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас, частина друга статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» елементи грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в частині 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги застосуванню підлягають норми Закону, а не постанови Кабінету Міністрів України, як підзаконного нормативно-правового акту, яким, порівняно із законом, звужено склад такого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2013 року у справі №21-383а13

Враховуючи доводи позивача щодо необхідності проведення відповідного нарахування й виплати одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення військовослужбовців за посадою, яку він займав, станом на день встановлення інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вже згаданої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Здійснюючи офіційне тлумачення приведеної норми, Конституційний Суд України зазначив, що закріплений у цій нормі принцип дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв'язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення військовослужбовців на момент встановлення позивачу такої інвалідності.

Аналогічна позиція, зокрема, підтримується Міністерством соціальної політики України. Так, зі змісту роз'яснення цього центрального органу виконавчої влади від 18.04.2011 №4486/0/14-11/13, копія якого наявна в матеріалах справи, випливає, що розрахунок грошового забезпечення при встановленні виплати одноразової грошової допомоги здійснюється на момент виникнення того чи іншого випадку, який є підставою для призначення вказаної допомоги.

Інакший підхід не відповідав би сутності соціальних гарантій, закріплених частиною 5 статті 17 та статтею 46 Конституції України і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати проведення нарахування й виплати одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення, обчисленого станом на дату виникнення у нього права на вказану допомогу, тобто станом на момент встановлення йому ІІ групи інвалідності - 19.03.2013 р.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої одноразової грошової допомоги в сумі 280775,20 грн., оскільки розрахунок суми недоплати позивачу одноразової грошової допомоги належить до дискреційних повноважень відповідача, вільна реалізація яких має на меті надати можливість суб'єкту влади на власний розсуд повністю або частково визначити вид і зміст управлінського рішення, яке ним приймається, або можливість вибору ним одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених приписами відповідного нормативно-правового акта.

При цьому, аналіз ст.ст. 3, 17 КАС України надає підстави стверджувати, що суди не можуть втручатися в дискреційні повноваження суб'єкта влади доти, поки ним не буде реалізована його виключна компетенція.

Крім того, у ч. 4 ст. 105 КАС України серед переліку вимог, які може містити адміністративний позов, не зазначено вимоги про стягнення заборгованості із суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, про визнання протиправної бездіяльності, зобов»язання здійснити перерахунок одноразової допомоги та стягнення коштів задовольнити частково.

Зобов'язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби в розмірі 30-місячного грошового забезпечення, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовозобов»язаних і резервистів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затвердженого ПКМУ від 28.05.2008 р. № 499 на день настання інвалідності (19.03.2013 р.) з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили післяз акінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.