Справа № 826/18563/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва до територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у м. Києві про стягнення заборгованості у розмірі 54 993,73 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва (далі - Позивач, Управління) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у м. Києві (далі - Відповідач, ТМО «Фтизіатрія») в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26.01.2015 року, просило стягнути заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 54 993,73 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2015 року позовну заяву в частині вимог про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з січня 2012 року по травень 2014 року в сумі 41 551,75 грн. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на існування об'єктивних та незалежних від його волі обставин, що зумовили пропуск шестимісячного строку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому посилається на невірне співвідношення судом першої інстанції положень КАС України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У судовому засіданні представник Відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апелянт, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про пропущення Управлінням процесуального строку звернення до адміністративного суду, оскільки, на думку Окружного адміністративного суду м. Києва, заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій та недоїмка зі сплати страхових внесків не є тотожними, у відтак положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосуванню не підлягають, а відтак останнім днем виникнення підстав для звернення до суду з вказаним позовом є 26 число відповідного місяця відповідного року з урахуванням приписів ст. 99 КАС України.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція №21-1).

Відповідно до пункту 6.1 Інструкції №21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 6.8 Інструкції №21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Приписи ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) визначають, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій.

Відповідно до положень статті 1 вказаного Закону пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до частини 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Однак, на думку колегії суддів, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов до помилкового висновку, що недоїмка та заборгованість є різними поняттями з огляду на наступне.

Законодавче визначення поняття «недоїмка» міститься в п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», де вказано, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

З наведеного випливає, що до складу недоїмки, у розумінні наведених положень Закону, включається як своєчасно не нарахована та несплачена сума, так і нарахована, однак не сплачена сума, тобто заборгованість.

Таким чином, у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату розміру фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені статтею 99 КАС України, не застосовуються.

Така позиція випливає, зокрема, зі змісту постанови Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі № 21-496а14, а також ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.03.2015 року у справі №К/800/30938/13.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення без розгляду позовних вимог за період з січня 2012 року по травень 2014 року.

Згідно приписів ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 199, 204, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва - задовольнити повністю.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва до територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у м. Києві про стягнення заборгованості у розмірі 54 993,73 грн. - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.