Справа № 808/4149/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

11 лютого 2015 року (17год.22хв.) Справа № 808/4149/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Заболотньої Н.Ю. та представників

позивача: Хорошка С.В.,

відповідача: Резнікової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккумтех»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккумтех» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів в Запорізькій області щодо підстав, порядку та висновків проведеної позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Аккумтех» (код за ) за наслідками якої складено акт №73/22-01/34748446 від 22.05.2014 року;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів в Запорізькій області щодо винесення наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки № 433 від 07.05.2014 року;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів в Запорізькій стосовно коригування податкових зобовязань з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № (реєстраційний №14652) та № (реєстраційний №14796).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій відповідача при призначенні та проведенні перевірки позивача, та на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами позапланової невиїзної перевірки позивача по взаємовідносинах з ТОВ «Євростиль ЛТД», оскільки товари та послуги, отримані від вказаного контрагента, використовувалися в господарській діяльності позивача, під час перевірки надані всі документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Таким чином, податковим органом необґрунтовано прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, та податку на додану вартість. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідачем правомірно призначено та проведено позапланову перевірку позивача, а під час проведення перевірки позивачем не надано первинних документів податкового та бухгалтерського обліку для підтвердження реальності господарських взаємовідносин з ТОВ «Євростиль ЛТД». Зазначає, що за результатами отриманого акту про проведення перевірки ТОВ «Штефан» №154/15-1/34864674 від 25.03.2013, проведеної Бориспільською ОДПІ податковий орган дійшов висновку про відсутність підтвердження постачання товарів послуг по ланцюгу постачання ТОВ «Штефан» - СТ «Агропромм'я СО» - ТОВ «Євростиль ЛТД» - ТОВ «Аккумтех». Крім того, відповідач зазначає, що податкові накладні від імені ТОВ «Євростиль ЛТД» виписані ОСОБА_3, хоча директором ТОВ «Євростиль ЛТД», відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, є ОСОБА_4 Отже, позивач неправомірно включив до складу витрат та задекларував податковий кредит по операціях, на підставі документів, виписаних від імені ТОВ «Євростиль ЛТД». Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 11.12.2013 року ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя звернулося до позивача із запитом №13329/10/08-30-22-05 про надання пояснень, інформації та її документального підтвердження по господарських взаємовідносинах з ТОВ «Євростиль ЛТД». 07.05.2014 року начальником ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя Афонович Р.П. винесено наказ №433 про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України.

В період з 08.05.2014 р. по 15.05.2014 р. співробітниками ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача з питань своєчасності та повноти сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Євростиль ЛТД» () за період 01.01.2011 р. по 10.10.2013 р., за результатами якої складено акт №73/22-01/34748446 від 22.05.2014 р.

За результатами вказаної перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 4751,00 грн., в т.ч. за І квартал 2012 р. на 4751,00 грн.;

пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 4525,00 грн., в т.ч. за лютий 2012 року на 4525,00 грн.

17 червня 2014 року ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя, на підставі акту перевірки №73/22-01/34748446 від 22.05.2014 р. прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ (вихідний №14652), яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 6787,50 грн., в т.ч. за основним платежем 4525,00 грн. та 2262,50 грн. за штрафними санкціями;

№ (вихідний №14796), яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 5938,75 грн., в т.ч. за основним платежем 4751,00 грн. та 1187,75 грн. за штрафними санкціями.

Позивач, не погодившись з діями відповідача при призначенні та проведенні позапланової перевірки, прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся з позовом до суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №433 ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 07.05.2014 р., суд, вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Абзацом 2 п.73.3 ст.73 ПК України передбачено, що письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Окрім того, відповідно до п. 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1245 визначено, що у запиті - зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Зі змісту запиту ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя №13329/10/08-30-22-05 від 11.12.2013 встановлено, що відповідачем у вказаному запиті зазначено підставу, передбачену п.73.3. ст.73 Податкового кодексу України для направлення такого запиту, що є обов'язковою складовою письмового запиту про подання інформації необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, запит ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя №13329/10/08-30-22-05 від 11.12.2013 містить посилання на норми закону, перелік документів, які необхідно надати до податкового органу та підписаний у відповідності до вимог ст.73 ПК України заступником начальника ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя Потапчук І.М.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що підставою для направлення на адресу позивача запиту стала податкова інформація, яка свідчить про можливе порушення позивачем податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з постачальником ТОВ «Євростиль ЛТД». Таким чином, отримавши від податкового органу інформацію за результатами перевірки контрагента ТОВ «Євростиль ЛТД» (акт Бориспільської ОДПІ №154/15-2/34864674 від 25.03.2013 р.), відповідач мав право на складання та направлення позивачу відповідного запиту.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Листом від 23.12.2013 р. на виконання запиту №13329/10/08-30-22-05 від 11.12.2013 позивачем надано копії документів на підтвердження взаєморозрахунків з ТОВ «Євростиль ЛТД», а саме договір №46, специфікацію №1, видаткову накладну №13, договір №47, акт приймання-здачі робіт (надання послуг) №23, оборотно-сальдову відомість, між тим не надано: товарно-транспортні накладні; картки складського обліку товарів; тощо.

Враховуючи, що позивачем не було в повному обсязі надано пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби, суд дійшов висновку щодо правомірності прийняття спірного наказу про проведення перевірки.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій податкового органу по проведенню позапланової перевірки, суд зазначає наступне.

Пунктом 78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Відповідно до п. 78.5 ст.78 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

При розгляді справи судом встановлено, що наказ на проведення перевірки та повідомлення про проведення перевірки, направлено позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення 07.05.2014 р. (номер рекомендованого листа 483), що підтверджується витягом з пошукової системи ДП Укрпошта «Відстеження пересилання поштових відправлень» та довідкою інженера УКЕВ, відповідно до якої рекомендований лист 483 було відправлено ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя 07.05.2014 р., надійшло до відділення зв'язку №13 - 10.05.2014 р., та вручено уповноваженій особі позивача 28.05.2014 р.

Отже, суд зазначає, що податковим органом виконано вимоги Податкового кодексу України щодо направлення позивачу наказу та повідомлення про проведення перевірки, оскільки їх направлено рекомендованим листом із повідомленням про вручення до початку проведення перевірки 07.05.2014 р., проте, з незалежних від відповідача причин було вручено лише 28.05.2014 р.

Суд зазначає, що пункт 78.4 ст.78 Податкового кодексу України передбачає загальні підстави призначення та проведення позапланових документальних перевірок, а стаття 79 Податкового кодексу України, є нормою спеціальної дії та передбачає особливості проведення саме позапланової документальної невиїзної перевірки. Стаття 79 Податкового кодексу України зобов'язує податковий орган до проведення позапланової документальної невиїзної перевірки вчинити дві дії, а саме винести наказ на проведення перевірки (у відповідності до вимог Податкового кодексу України) та направити або вручити під розписку уповноваженій особі суб'єкта господарювання, що перевіряється, копію наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку перевірки та місце її проведення.

При розгляді справи судом встановлено, що податковим органом дотримано вимоги ст.79 Податкового кодексу України в частині прийняття наказу на перевірку та надіслання копії наказу та повідомлення на адресу ТОВ «Аккумтех».

Стосовно посилань представник позивача на те, що оскаржуваний наказ не скріплено печаткою податкового органу, суд зазначає, відсутність печатки є недоліком наказу, проте, такий недолік не може свідчити про незаконність чи неправомірність прийняття даного наказу за наявності в наказі інших обов'язкових реквізитів та наявності передбачених Податковим кодексом України підстав для його прийняття.

Також, суд зазначає, що оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то при розгляді позовних про скасування наказу та дій по проведенню перевірки слід встановити, чи є оскаржувані акт та дії відповідача такими, що породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і впливають на його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, а також чи буде задоволення таких позовних вимог мати своїм правовим наслідком безпосередній захист прав позивача.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення. Зміст оскаржуваного наказу полягає у організації та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки. А враховуючи те, що оспорюваний наказ контролюючим органом фактично реалізовано, а саме - здійснено перевірку, за результатами якої складено акт, то він не породжує будь-яких юридичних наслідків для позивача.

Суд зазначає, що дії по проведенню перевірок є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків.

Отже, виключно результат реалізації повноваження податкового органу (а саме - рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по проведенню перевірки) може бути об'єктом судового оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення контролюючого органу.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів в Запорізькій стосовно коригування податкових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, то суд зазначає, що в даному випадку коригуваннями позивач вважає саме винесення податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень, якими визначено позивачу податкові зобовязання. Таким чином, як уже наголошувалось вище, питання правомірності таких дій входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення контролюючого органу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цих частинах.

Разом з тим, суд не може погодитись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, з огляду на наступне.

За приписами пп.134.1.1-134.1.2 п.134.1ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, підпунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат визначених у пунктах цієї статті та у статті 139 цього кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати що враховуються для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4,ст. 138 ПК України визначено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 138.8.1. п. 138.8 ст. 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п.198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість став висновок податкового органу про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Євростиль ЛТД».

Частиною 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Євростиль ЛТД». Так, між позивачем та ТОВ «Євростиль ЛТД» укладено договір підряду №47 від 01.02.2012 р. (далі - Договір №47). Відповідно до п.1.1 Договору №47 замовник - ТОВ «Аккумтех» доручає, а підрядник - ТОВ «Євростиль ЛТД» зобов'язується на свій ризик виконати роботу, а замовник зобов'язується прийняти цю роботу та оплатити її. Пунктом 2.1 Договору №47 передбачено, що за цим договором виконанню підлягають такі види робіт: збірка акумуляторних батарей (АКБ).

На підтвердження виконання умов договору №47 позивачем до матеріалів справи надано: акт №23 здачі - прийняття робіт (надання послуг), підписаний 29.02.2012, податкову накладну від 29.02.2012 №23 на загальну суму 10950,00 грн., в т. ч. ПДВ 1925,00 грн., специфікацію №1 до договору підряду №47 від 01.02.2012.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Євростиль ЛТД» укладено договір поставки №46 від 01.02.2012 р., на поставку моноблоків А6СТ-190 в зборі.

На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надано: специфікацію на поставку товару №1 від 01.02.2012; видаткову накладну№13 від 20.02.2012 на загальну суму 16200,00 грн., податкову накладну №13 від 20.02.2012 на загальну суму 16200,00 грн., в т. ч. ПДВ 2700,00 грн., картку рахунку 20. На підтвердження транспортування товару до матеріалів справи надано товарно-транспортну накладну №13 від 20.02.2012.

З матеріалів справи судом встановлено, що моноблоки А6СТ-190 в подальшому використовувались в господарській діяльності позивача, що підтверджується виробничими актами на списання сировини та матеріалів, які містяться в матеріалах справи.

ТОВ «Євростиль ЛТД» на момент здійснення господарських операцій з позивачем було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, як платник податку на додану вартість, податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ «Євростиль ЛТД» для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а так як дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності формування позивачем витрат та віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Стосовно посилань представника податкового органу на те, що податкові накладні підписані ОСОБА_3, хоча директором ТОВ «Євростиль ЛТД», відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, є ОСОБА_4, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє директору підприємства покласти обов'язки з реалізації товару та оформлення необхідних первинних документів на іншого співробітника підприємства. В матеріалах справи міститься довіреність від 01.02.2012 р., якою директор ТОВ «Євростиль ЛТД» ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_3 діяти в інтересах товариства, серед іншого, складати податкові накладні, без будь-яких додаткових погоджень з довірителем.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що висновок податкового органу про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Євростиль ЛТД», базується, серед іншого, на акті перевірки ТОВ «Штефан»(№154/15-1/34864674 від 25.03.2013, проведеної Бориспільською ОДПІ), за результатами якої податкові органи дійшли висновку про відсутність підтвердження постачання товарів послуг по ланцюгу постачання ТОВ «Штефан» - СТ «Агропромм'я СО» - ТОВ «Євростиль ЛТД» - ТОВ «Аккумтех».

Разом з тим, суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

В ході розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів наявності обвинувальних вироків відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Євростиль ЛТД» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними. Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та податок на прибуток, накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 вересня 2008 року у справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень - рішень, а отже позовні вимоги в частині скасування спріних рішень є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккумтех».

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккумтех» задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 17червня 2014 року № (вихідний №14652) на загальну суму 6787,50 грн. та від 17 червня 2014 року № (вихідний №14796) на загальну суму 5938,75 грн.

3.В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккумтех» судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного суду України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного суду України.

Суддя Ю.П.Бойченко