Справа № 804/11385/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 рокусправа № 804/11385/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 05.06.2014 року № 2252-15 про сплату суми податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 49 644,44 грн.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач відчужив будівлю, яка знаходилась на орендованій земельній ділянці, то право користування земельною ділянкою (право оренди земельної ділянки) для позивача припинилось у момент проведення державної реєстрації договору купівлі-продажу будівлі.

Не погодившись з постановою суду, відповідачем (Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник наполягає на тому факті, що до укладення відповідного договору про розірвання договору оренди землі від 15.10.2007 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською міською радою та його державної реєстрації, позивач повинен сплачувати податкові зобов'язання з орендної плати за землю.

Позивачем надано до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зазначає наступне. Позивач письмово повідомив про перехід права власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці, Дніпропетровську міську раду, та ініціював розірвання договору оренди землі. Також неодноразово звертався до Дніпропетровської міської ради з проханням припините неправомірне нарахування орендної плати та повідомити відповідача про припинення договору оренди. Підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Крім того,в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Надав пояснення, аналогічні викладених в запереченнях на апеляційну скаргу.

Представники податкового органу та третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Земельного кодексу України, Цивільною кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014 року № 2252-15, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з земельного податку у розмірі 49 644,44 грн. Грошове зобов'язано нараховане за період 2014 рік, що встановлено судом із пояснень представника відповідача. Підставою для прийняття даного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.

Позивач є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 року, який зареєстрований у встановленому законом порядку. З акта приймання-передачі земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка надана позивачу по фактичному розміщенню спорткомплексу, який належав позивачу на праві власності. Строк дії договору оренди становить 15 років.

З довідки Міського комунального підприємства "Земград" від 14.03.2006 року № 119, вбачається, що будівля спорткомплексу розташована у Бабушкінському районі по АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1).

28.12.2007 року позивач продав будівлю спорткомплексу за адресою АДРЕСА_1 фізичній особі ОСОБА_3, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.12.2007 року, що посвідчений нотаріально, витягом з Державного реєстру право чинів та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

06.10.2010 року Дніпропетровська міська рада на підставі заяви позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки прийняла рішення № 400/61 «Про припинення договору оренди землі по АДРЕСА_1». Однак сторони зазначеного договору станом на день розгляду справи так і не підписали договору про розірвання договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.

При цьому, згідно ст. 377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового речення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Також, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов'язок щодо сплати сум податкових зобов'язань із земельного податку у нового власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою. Це підтверджується розвитком правового регулювання цього питання. Положення щодо переходу права на власності або права користування земельною ділянкою в разі відчуження житлового будинку, будівлі або споруди закріплені статтею 377 Цивільного кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), у відповідності до якої при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, до останніх переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічну позицію займає Вищий адміністративний суд України ухвалі від 22.04.2010 року по справі № К-13021/07 (А27/132) та Верховний Суд України в постанові від 24.12.2010 року по справі № 21-59а10.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення і у Законі України "Про оренду землі" в редакції Закону України від 05.11.2009 року № 1702-VI, який набрав чинності 10.12.2009 року, який доповнив статтю 7 Закону України "Про оренду землі" частиною третьою наступного змісту: "до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда", а також доповнив частину першу статті 31, яка регулює питання припинення договору оренди земельної ділянки, абзацом восьмим такого змісту: "набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці".

За вказаних обставин, оскільки позивач відчужив будівлю, яка знаходилась на орендованій земельній ділянці, то право користування земельною ділянкою (право оренди земельної ділянки) для позивача припинилось у момент проведення державної реєстрації договору купівлі-продажу будівлі.

У нового власника будівлі за адресою: АДРЕСА_1 виникло право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться вказана будівля, з моменту фактичного використання земельної ділянки, а не з моменту укладення та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна