Справа № 804/6436/14
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 р. Справа № 804/6436/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Жижиній К.П.
розглянувши у письмовому провадженні у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковим органом було прийнято протиправне рішення від 14.03.2014 року № 3638/10/18.2-20 відповідно до якого не визнано податкову декларацію з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» за лютий 2014 року, оскільки зазначене рішення спрямоване на порушення прав та охоронюваних Законом інтересів ТОВ «Інтерсплав», а також порушує норми Податкового кодексу. Невизнання податковим органом податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» за лютий 2014 року стало приводом для звернення позивача до суду для захисту своїх прав та інтересів.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
06 березня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» направило поштою до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2014 року, отримана податковим органом 14.03.2014 року.
14 березня 2014 року Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в особі першого заступника начальника В.І. Петерс, листом № 3638/10/18.2-20 від 14.03.2014 р. повідомила позивача про невизнання податкової декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» за податковий період лютий 2014 року, у зв'язку з тим, що відносно ТОВ «Інтерсплав» існує рішення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №23 від 25.10.2013 р. про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
ТОВ «Інтерсплав» направило позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про скасування рішення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська №23 від 25.10.2013 року про анулювання реєстрації платника ПДВ.
Незгода позивача з рішенням податкового органу, щодо невизнання податкової декларації за лютий 2014 року податковою звітністю, стала підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до пункту 1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно пункту 5 статті 46 Податкового кодексу України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами). Форма декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) встановлюється з урахуванням особливостей, визначених пунктом 179.9 статті 179 цього Кодексу. Форма спрощеної податкової декларації, що передбачена пунктом 49.2 статті 49 цього Кодексу, та порядок переходу платників податків на подання такої декларації встановлюються Кабінетом Міністрів України. Форма, порядок та строки подання митної декларації, а також порядок прийняття контролюючим органом митної декларації визначаються з урахуванням вимог митного законодавства України. Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов'язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.
Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності) (п. 48.1 - п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України).
Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України зазначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що підставою для відмови податкового органу визнати податкову декларацію як податкову звітність є такі дефекти її заповнення, що впливають на адміністрування податку органом державної податкової служби.
Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Згідно пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Відповідно до пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.
Пункт 49.13 статті 49 Податкового кодексу України зазначає, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
В даному випадку, позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2014 року, яка має усі обов'язкові реквізити, встановлені п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України.
Підставою для невизнання податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» податковою звітністю стало анулювання реєстрації платника ПДВ на підставі рішення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська №23 від 25.10.2013 року.
Окремо, суд зазначає, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття. Наведене означає, що таке рішення податкового органу не створює будь яких правових наслідків. Тому протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття протиправного рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання чинності відповідним рішенням суду.
За таких обставин, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у визнанні декларації, поданої ТОВ «Інтерсплав» податковою звітністю.
Щодо вимоги позивача скасувати рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №3638/10/18.2-20 від 14.03.2014 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень стосовно оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
При цьому обов'язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків.
Відмова у прийнятті податкової декларації призводить до виникнення юридичних наслідків для платника податків у вигляді накладення на такого платника штрафу за несвоєчасне подання декларації, така відмова має бути предметом розгляду в адміністративному суді.
Згідно пункту 49.13 статті 49 Податкового Кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Вимоги позову спрямовані на відновлення прав платника податків, порушених внаслідок відмови у прийнятті податкової декларації, а отже предметом розгляду даної справи є фактично протиправність такої відмови. Задоволення позовних вимог про визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію, означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п.49.13 статті 49 Податкового Кодексу України.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним захистом прав позивача є саме визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у визнанні податковою звітністю податкову декларацію , а податкова декларація відповідно буде вважатись поданою платником податків у день її фактичного отримання податковим органом, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відобразити показники (дані) податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» з податку на додану вартість за лютий 2014 року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав», суд зазначає наступне.
Пунктом 7 розділу 1 зазначеного порядку, контроль за достовірністю відображення в інформаційній системі показників стану розрахунків платників, механізму виявлення, усунення та упередження випадків неповного, неправильного або несвоєчасного відображення облікових показників та некоректного формування зведених і звітних показників центральної бази даних забезпечується структурними підрозділами за закріпленими напрямами роботи.
Пунктом 1 розділу II порядку , визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.
Згідно з пунктом 4 розділу III порядку, нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації. Нарахування узгоджених сум грошових зобов'язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань. При поданні уточнюючого розрахунку, що збільшує або зменшує грошові зобов'язання минулих податкових періодів платника та ліквідаційної звітності, нарахування в інтегрованій картці платника проводиться датою його подання.
Таким чином, наведені положення законодавства дають підставу для висновку про наявність у платника податків правового інтересу в тому, щоб дані карток особових рахунків правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету.
Отже, позовні вимоги, щодо зобов'язання Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відобразити показники (дані) податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав» з податку на додану вартість за лютий 2014 року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача зобов'язати Державну податкову інспекцію у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком. Окрім того, позивачем не зазначено жодних підстав, які свідчили б про необхідність такого зобов'язання, відповідно така вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1, 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено.
Отже, стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 58,46 грн.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсплав»- задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо невизнання податковою декларації ТОВ «Інтерсплав» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період лютий 2014 року.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Інтерсплав» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 58,46 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська