Справа № 806/4876/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"02" квітня 2015 р. Справа № 806/4876/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Житомирської обласної державної адміністрації в якому просила:

- визнати протиправними дії Житомирської обласної державної адміністрації щодо її звільнення з посади заступника начальника відділу інформаційно - комп'ютерного забезпечення апарату Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Житомирська ОДА);

- визнати протиправним та скасувати наказ Житомирської ОДА №352-к від 29.09.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3.";

- поновити її на посаді заступника начальника відділу інформаційно - комп'ютерного забезпечення апарату Житомирської ОДА;

- стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 29.09.2014 року по день фактичного поновлення на посаді;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в порушення умов колективного договору її не було повідомлено про можливе звільнення за два місяці до звільнення. При звільненні позивача з посади відповідачем були порушені норми статті 43 Кодексу законів про працю України та ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності", оскільки ОСОБА_3 не було запрошено на засідання органу первинної профспілкової організації, який розглядав питання про надання згоди на її звільнення. Крім того, відповідач подав до профспілкового органу письмове подання з проханням надати згоду на її звільнення за підписом керівника апарату обласної адміністрації, в той час як таке подання мало бути підписаним головою адміністрації. Разом з тим зазначає, що відповідачем були грубо порушені норми ч. 2 ст. 49-4 Кодексу законів про працю України, оскільки профспілковій організації апарату Житомирської ОДА завчасно не було надано інформації з питань реорганізації підприємства, що тягне за собою скорочення чисельності штату.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодилась з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з"ясування обставин які мають суттєве значення для вирішення справи, просить скасувати вказану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги просить задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП), і відповідачем вказаних приписів закону при звільненні ОСОБА_3 дотримано.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Правовідносини, що виникли врегульовано Законом України "Про державну службу", "Про місцеві державні адміністрації" та Кодексом законів про працю України.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 з 03.06.2013 року проходила державну службу на посаді заступника начальника відділу інформаційно - комп'ютерного забезпечення апарату Житомирської ОДА, що підтверджується записами, внесеними до трудової книжки позивача.

29 вересня 2013 року Житомирською ОДА було видано розпорядження голови Житомирської ОДА за №352-к "Про звільнення ОСОБА_3" у зв'язку із скороченням штатів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

З матеріалів справи слідує, що на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №91 "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій" та від 16.04.2014 року №131 "Про внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 року №65", наказом від 10.06.2014 року по апарату облдержадміністрації за №13 "Про внесення змін до штатного розпису на 2013 рік апарату облдержадміністрації", крім інших, виведено зі штатного розпису посаду заступника начальника відділу інформаційно - комп'ютерного забезпечення (а.с. 36-39).

26 червня 2014 року головою Житомирської ОДА видано розпорядження за №245-к "Про структуру апарату облдержадміністрації", яким на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №91 затверджено структуру апарату облдержадміністрації з граничною чисельністю працівників - 97 одиниць (а.с. 14-17).

Пунктом 2 вказаного розпорядження на відділ кадрової роботи апарату облдержадміністрації покладено обов"язок попередити працівників апарату про можливі зміни істотних умов праці та можливе звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно п.4 вказане розпорядження набирає чинності з 26.06.2014 року.

Відповідно до вказаного штатного розпису облдержадміністрації на 2014 рік, у відділі інформаційно - комп'ютерного забезпечення передбачено 6 штатних одиниць. Посада заступника начальника відділу інформаційно - комп'ютерного забезпечення апарату Житомирської ОДА штатним розписом не передбачена.

Таким чином, зі змісту вказаного розпорядження слідує, що посада, яку обіймала позивача є скороченою уже з моменту набуття чинності вказаним розпорядженням.

Звільнення позивача із займаної посади відповідно до оспорюваного розпорядження голови Житомирської ОДА № 352-к від 29.09.2014 року було здійснено на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. При цьому слід зазначити, що зміни штатного розпису облдержадміністрації могли потягти за собою звільнення ОСОБА_3 на підставі указаної норми, лише за умови дотримання відповідачем порядку вивільнення та забезпечення всіх прав працівника.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Слід також зазначити, що відповідно до наведеної правової норми роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 у 2006 році закінчила з відзнакою Житомирський військовий інститут ім. С.П.Корольова за спеціальністю "системи управління і автоматики", за кваліфікацією - інжинер-системотехнік. У відділі інформаційно-комп"ютерного забезпечення ЖОДА працює з 2006 року, їй присвоєно восьмий ранг державного службовця, відповідно до щорічної оцінки виконання посадових обов"язків і завдань посадові обов"язки виконує на "відмінно". Зі слів позивача, остання в період перебування на посаді мала доступ до роботи з таємними документами, що представники відповідача на спростували.

Слід зазначити, що одним із засобів перевірки та оцінки кваліфікації працівника є результати його атестації, що за змістом Положення про проведення атестації державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. №1922, проводиться з метою підвищення ефективності діяльності державних службовців та під час якої оцінюються результати роботи, ділові та професійні якості, виявлені працівниками при виконанні службових обов'язків. Доказів щодо низької кваліфікації позивача на займаній посаді чи неналежного виконання посадових обов"язків відповідач суду не надав. Питання щодо наявності підстав для переважного залишення позивача на службі відповідачем взагалі не розглядалось та не перевірялось.

Як зазначалось вище, розпорядження голови Житомирської ОДА за №245-к "Про структуру апарату облдержадміністрації", яким затверджено структуру апарату облдержадміністрації з граничною чисельністю працівників 97 одиниць, видано 26 червня 2014 року. Позивача ОСОБА_3 про скорочення посади заступника начальника відділу інформаційно - комп'ютерного забезпечення апарату Житомирської ОДА було попереджено лише 07.07.2014 року.

Як встановлено судом, відповідач 12.06.2014 року повідомив профспілковий орган ОДА про скорочення чисельності апарату обласної адміністрації на 11 штатних одиниць та майбутнє звільнення працівників. Кількість працівників, яких планувалось звільнити - шість, серед яких вказано і посаду ОСОБА_3 При цьому зазначається посада, яку запропоновано ОСОБА_3 - головний спеціаліст відділу інформаційно-комп"ютерного забезпечення.

Проте, вказана посада була запропонована позивачу лише 07.07.2014 року разом із попередженням про скорочення займаної нею посади(а.с.41).

З матеріалів справи також вбачається, що про наступне звільнення позивач була попереджена відповідно до наказу від 17.07.2014 року №43-к лише 17.07.2014 року, і їй запропоновано переведення на інші посади (а.с.40, 43).

Разом з тим судом апеляційної інстанції встановлено, що в період з 01.04.2014 року до дня звільнення ОСОБА_3 - до 29.09.2014 р. у відповідача в наявності були вакантні посади, на які було прийнято працівників, зокрема: станом на 12.06.2014р. (на день подання профкому інформації про майбутнє звільнення позивача) вакантною була посада старшого інспектора відділу фінансового забезпечення апарату ОДА, на яку в цей же день було призначено ОСОБА_4; 07.07.2014 року на посаду відповідального чергового відділу забезпечення діяльності керівництва облдержадміністрації прийнято ОСОБА_5; 16.07.2014 року на посаду головного спеціаліста сектору мобілізаційної роботи прийнято ОСОБА_6; 22.07.2014 р. на посаду головного спеціаліста відділу роботи із зверненнями громадян прийнято ОСОБА_7, 04.08.2014 року, 05.08.2014 року, 08.09.2014 року відбулось заміщення вакантних посад помічника голови патронатної служби, радника голови патронатної служби, помічника заступника голови відділу забезпечення діяльності керівництва облдержадміністрації.

Вказані посади на момент попередження про майбутнє звільнення позивача були вакантними і доказів надіслання позивачу та отримання нею пропозиції щодо переведення на зазначені вакантні посади, а також повідомлення її іншим шляхом про наявність вакантних посад в ОДА судом апеляційної інстанції не встановлено, а відповідачем не доведено. Позивачу вказані посади не пропонувались (а.с.43). Доказів щодо того, що за своєю освітою, спеціальністю, кваліфікацією та з інших причин позивач не могла обіймати вказані посади відповідач суду також не надав.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів зазначає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпПУ).

Колегія суддів вважає, що відповідачем не в повному обсязі виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП вимоги та не запропоновано позивачу усі вакантні посади для працевлаштування.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що твердження відповідача, про відсутність в новій структурі ОДА посад, які б могли бути запропоновані позивачу з урахуванням її освіти та кваліфікації є необґрунтованим.

Матеріалами справи підтверджено, що не зважаючи на те, що у відповідача має місце скорочення штатної чисельності працівників, разом з тим на вакантні посади прийнято ряд працівників без дотримання передбаченого законом припису щодо переведення працівникаякий підлягає звільненню (за його згодою) на вакантну посаду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача про звільнення позивача з займаної посади у зв'язку із скороченням штатів, яке оформлено розпорядженням №352-к від 29 вересня 2014 року, прийнято без дотримання встановлених вимог Закону, а тому є неправомірним.

Слід також зазначити, що при звільненні позивача допущено порушення ст.43 КЗпП України та ст. 39 "Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності", оскільки позивач на засідання профспілкового органу запрошена не була.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймаючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

З довідки відповідача (а.с. 30) вбачається, що середньоденний заробіток позивача становив 95 грн. 22 коп. Тривалість вимушеного прогулу позивача до дня постановлення рішення у справі становить 132 робочих дні. Відтак, розмір середнього заробітку ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу становить (132*95,22грн.) - 12 569 грн. 04 коп.. Обов"язок виплатити вказану суму суд покладає на відповідача.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки позивач зазнала моральних страждань, перенесла психологічний стрес, відчувала себе несправедливо скривдженою, була позбавлена можливості отримувати зарплату, реалізувати свої знання, звички та уподобання, що змусило позивача вживати додаткові заходи для організації свого життя, змушена була тривалий час відстоювати своє порушене право в суді. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в сумі 1000 грн., яке підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 р. - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково, оскільки постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права та без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" грудня 2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову. Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Житомирської обласної державної адміністрації №352-к від 29 вересня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_3."

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника відділу інформаційно-комп"ютерного забезпечення апарату Житомирської обласної державної адміністрації з 29 вересня 2014 року.

Зобов'язати Житомирську обласну державну адміністрацію виплатити ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 вересня 2014 року по день ухвалення судового рішення в сумі дванадцять тисяч п"ятсот шістдесят дев"ять гривень 04 коп.

Стягнути з Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "03" квітня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3-представник позивача ОСОБА_8 АДРЕСА_2

4- відповідачум: Житомирська обласна державна адміністрація майдан ім.С.П.Корольова,1,м.Житомир,10014

- ,