Справа № 320/2109/15-а
Суддя: КучеренкоН Н. В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 06.04.2015
Справа № 320/2109/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„06" квітня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовській О.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Костирі Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання нечинним та скасування частково рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просить визнати нечинним та скасувати частково, а саме п.28 рішення № 1/14 від 29 січня 2015 року Мелітопольської міської ради Запорізької області «Про відмову», прийнятого на 63 сесії VІ скликання; зобов'язати відповідача внести зміни до договору оренди від 23 травня 2005 року № 09 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0012 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для розміщення торгівельного кіоску, в частині заміни орендаря з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 та в додатковій угоді від 14 квітня 2010 року до договору оренди від 23 травня 2005 року № 09 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0012 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Уточнив адміністративний позов, зменьшівши його до визнання нечинним та скасувати частково, а саме п.28 рішення № 1/14 від 29 січня 2015 року Мелітопольської міської ради Запорізької області «Про відмову», прийнятого на 63 сесії VІ скликання. Другий пункт вимог просив не розглядати.

Позов обґрунтований тим, що 10 листопада 2014 року вона уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_4, відповідно до якого придбала у власність малу архітектурну форму торгівельний кіоск, що знаходиться по АДРЕСА_1. На колишнього власника ОСОБА_4 на підставі договору оренди земельної ділянки від 23 травня 2005 року та додаткової угоди, термін дії якої до 23 травня 2015 року, відповідно до технічного паспорту малої архітектурної форми, було надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми за адресою: АДРЕСА_1. 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача з заявою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині зміни орендаря. Листом від 28 листопада 2014 року заявника зобов'язано надати документи про відсутність заборгованості та інш. Однак 29 січня 2015 року відповідачем було прийнято рішення № 1/14, відповідно до якого п. 28 відмовлено ОСОБА_4 та їй у внесенні змін до договору оренди від 23 травня 2005 року № 09 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0012 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для розміщення торгівельного кіоску, в частині заміни орендаря з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 шляхом укладання з ОСОБА_3 додаткової угоди до даного договору оренди. Вважає, що вказане рішення винесено всупереч нормам ст. 120 ЗК України, ст.ст. 377, 415 ЦК України, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги та доводи викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Крім того зазначив, що рішення відповідача не мотивоване, що суперечить Конституції України.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що рішення, яке є предметом спору винесено відповідачем з дотриманням вимог діючого законодавства та будь-яких порушень з боку відповідача не вбачається.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З вимог ч.3 ст. 2 КАС України вбачається, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, відповідно до договору оренди земельної ділянки № 09 від 23 травня 2005 року, укладеної між Мелітопольської міською радою Запорізької області та ОСОБА_4, останньому була надана в строкове платне користування відповідно до рішення Мелітопольської міської ради від 29 березня 2005 року № 1/10 земельну ділянку, землі населених пунктів змішаного використання (1.13.3.УКЦВЗ), яка знаходиться АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 12,00 кв.м., для розміщення торгівельного кіоску зі строком дії договору 5 (п'ять) років /а.с.11-15/.

Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 06 лютого 2008 року було видано технічний паспорт малої архітектурної форми № 154 та надано ОСОБА_4 дозвіл на її розміщення /а.с.10/.

Відповідно до додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) від 23 травня 2005 року № 09 від 14 квітня 2010 року внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 23 травня 2005 року № 09 в частині продовження строку дії цього договору оренди на 5 років з дати його закінчення /а.с.16-18/.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 10 листопада 2014 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О., зареєстровано в реєстрі за № НОМЕР_2, позивач ОСОБА_3 придбала у власність у ОСОБА_4 малу архітектурну форму - торгівельний кіоск, що знаходиться по АДРЕСА_1, розташовану на земельній ділянці для розміщення торгівельного кіоску площею 0,0012 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року ОСОБА_4, позивач звернулись до відповідача з заявою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 23 травня 2005 року № 09 по АДРЕСА_1 для розміщення торгівельного кіоску, шляхом укладання з ОСОБА_3 додаткової угоди до доданого договору оренди в частині зміни орендаря /а.с.19/.

Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області VІ скликання 63 сесія № 1/14 від 29 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у внесенні змін до договору оренди від 23 травня 2005 року № 09 земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0012 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для розміщення торгівельного кіоску, в частині заміни орендаря з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шляхом укладання з ОСОБА_3 додаткової угоди до даного договору оренди /а.с.20/.

Вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3.7. до договору оренди земельної ділянки № 09 від 23 травня 2005 року дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи - орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При цьому право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Суд критично відноситься до посилання представника позивача щодо необґрунтованості спірного рішення, оскільки виходячи з вищевикладеного вказане рішення прийнято у відповідності до норм діючого законодавства та його винесення не потягло настання будь-яких негативних наслідків.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання нечинним та скасування частково рішення слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 120, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 31 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 6, 17, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання нечинним та скасування частково рішення - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко