Справа № 822/37/15
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/37/15

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

31 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому про скасування рішення та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про скасування рішення та стягнення коштів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.01.2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому Хмельницької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.01.2015 року, а позов залишити без задоволення.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач у січні 2012 року став власником легкового автомобіля VoIkswagen Touareg, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний державний номер НОМЕР_2.

При проведенні державної реєстрації купленого автомобіля в 1-му ВРЕР м. Хмельницький У ДАІ УМВС України в Хмельницькій області позивач сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5846,19 грн., на спеціальний рахунок ГУ ДКУ у Хмельницькій області.

07.02.2012р. позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м.Хмельницькому із заявою про повернення безпідставно сплачених коштів, як збір на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні легкового автомобіля.

За результатами розгляду звернення позивача, відповідачем було надіслано позивачу лист №2156/04 від 08.02.2012р., у якому зазначено, що підстав для повернення коштів сплачених при реєстрації автомобіля не має, посилаючись на Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та п. 12 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із позовом про скасування такого рішення та стягнення коштів.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є платником тривідсоткового збору до Пенсійного фонду України, тому відмова у поверненні таких коштів є протиправною.

Разом з цим, суд відмовив позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення з УПФУ у м.Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області та управління Державної казначейської служби України у м.Хмельницькому суму сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкових автомобілів у розмірі 5846,19 грн., адже встановлено, що відповідно до платіжного доручення №2660 від 19.07.2012 з рахунку №0002 на рахунок №8442 позивачу перераховано суму сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкових автомобілів у розмірі 5846,19 грн.

Вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Колегія суддів враховує, що відповідач в апеляційній скарзі заперечує лише висновки суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначений в Законі України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997р. (далі - Закон № 400/97-ВР)

Відповідно до пункту 7 статті 1 Закону №400/97-ВР (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Відповідно до пункту 12 "Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом: купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством); міни; дарування (безоплатної передачі); успадкування (крім випадків успадкування легкового автомобіля за законом); з інших підстав, передбачених законодавством.

Згідно частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки положення Порядку № 1740 щодо платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні автомобіля суперечать положенням Закону № 400/97-ВР, застосуванню підлягаю положення п. 7 ст. 1 Закону № 400/97-ВР, в силу якого платником зазначеного збору є продавець автомобіля.

Статтею 3 Закону № 400/97-ВР визначено, що платники збору, визначеними пунктами 5 - 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Сплата позивачем збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до бюджету підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 7 ч. 3, 7 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Казначейство України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Відповідно до ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року - без змін.

ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.