Справа № 826/15024/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_2, Київського міського центру зайнятості на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням та бездіяльністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати відмову Дарницького районного центру зайнятості у наданні ОСОБА_2 статусу безробітної 27.02.2014 та 05.05.2014 протиправною;

- скасувати та визнати протиправним рішення Дарницького районного центру зайнятості від 07.05.2014 про надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014;

- визнати необґрунтовану відмову Дарницького районного центру зайнятості в переведенні ОСОБА_2 на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування населення протиправною;

- стягнути з відповідача кошти на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним рішенням, бездіяльністю Дарницького районного центру зайнятості: відмовою у наданні статусу безробітної та призначенні допомоги по безробіттю з 01.03.2014 по день винесення рішення судом (станом на 17.12.2014 матеріальна шкода становить 11 603,54 грн);

- стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, бездіяльністю Дарницького районного центру зайнятості: відмовою у наданні статусу безробітної та призначенні допомоги по безробіттю у сумі 10 000 грн;

- стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням, дією Дарницького районного центру зайнятості: необґрунтованою відмовою у вакансії головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення та дискримінацією у сфері зайнятості у розмірі 5 000 грн;

- скасувати та визнати протиправним наказ Дарницького районного центру зайнятості № НТ140623 від 23.06.2014, яким було прийнято рішення про припинення реєстрації ОСОБА_2 у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийнятті рішення про таке відвідування;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 позов задоволено частково. Скасовано рішення Дарницького районного центру зайнятості м. Києва від 07.05.2014 в частині надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014, замінивши на надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 03.02.2014.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу апелянт - ОСОБА_2 мотивує тим, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у переведенні позивача на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування населення з мотивів особистої неприязні і безпідставно звинуватив у некомпетентності та у відсутності особливих знань і навичок. Відповідачем Київським міським центром зайнятості було безпідставно та протиправно відмовлено ОСОБА_2 у наданні статусу безробітної 27.02.2014 та 05.05.2014, необґрунтовано та протиправно прийнято рішення від 07.05.2014 про надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014, безпідставно прийнято наказ № НТ140623 від 23.06.2014 про припинення реєстрації ОСОБА_2 у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийнятті рішення про таке відвідування, а також протиправно відмовлено ОСОБА_2 у переведені її на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування населення.

Апеляційну скаргу Київський міський центр зайнятості обґрунтовує тим, що дії працівників дії працівників Дарницького районного центру зайнятості не суперечать нормам чинного законодавства, а рішення прийняті на підставі та у відповідності до законів України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржувана постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про скасування рішення Дарницького районного центру зайнятості м. Києва від 07.05.2014 в частині надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014, замінивши на надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 03.02.2014.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 13-к від 25.01.2014 звільнено ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями Дніпровського РЦЗ з 29.01.2014 за скороченням штатів, п. 1 ст. 40 КЗпП України (підстава: наказ Київського міського центру зайнятості № 202-к від 27.11.2013).

Наказом № 57-к від 03.04.2014 «Про зміни до наказу КМЦЗ від 25.01.2014 року № 13-к» з метою усунення порушення виявленого у наказі Київського міського центру зайнятості № 13-к від 25.01.2014 в частині звільнення ОСОБА_2, зокрема: змінено дату звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями Дніпровського РЦЗ за скороченням штатів, п. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.01.2014 на 03.02.2014; зобов'язано відділ фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку міського центру зайнятості провести остаточний розрахунок з ОСОБА_2 з урахуванням п. 1 цього наказу.

21.02.2014 позивач звернулася із заявою до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва, як безробітна за сприянням у працевлаштуванні.

На підставі наявних у центру зайнятості відомостей (зокрема щодо перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із ТОВ «Дартон Білдінг»), 28.02.2014 Дарницьким районним центром зайнятості м. Києва прийнято рішення про відмову позивачу у наданні статусу безробітного.

25.04.2014 позивач вдруге звернулася до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва, як безробітна за сприянням у працевлаштуванні, зазначивши при цьому, в заяві, що 27.03.2014 ТОВ «Дартон Білдінг» повідомило Дарницький районний центр зайнятості письмово про те, що товариство помилково відобразили у звітності підприємства реєстраційний номер позивача та те, що ОСОБА_2 ніколи у них не працювала і заробітна плата їй не нараховувалась.

Так, дійсно, згідно матеріалів справи, 27.03.2014 до відповідача від ТОВ «Дартон Білдінг» надійшли відомості щодо помилкового включення у звітність підприємства такого працівника - ОСОБА_2 (а.с. 30).

Однак, на підставі відомостей, які надійшли з Пенсійного фонду України про наявність трудових відносин та отримання доходу позивачем у ТОВ «Дартон Білдінг», та відсутність доказів про розірвання даних трудових відносин, Дарницьким районним центром зайнятості м. Києва прийнято рішення від 05.05.2014 про відмову ОСОБА_2 у наданні статусу безробітного. Тобто, жодним чином не відреагував на надані ТОВ «Дартон Білдінг» - 27.03.2014 відомості щодо помилкового включення у звітність підприємства такого працівника - ОСОБА_2, та взяв до уваги лише відомості Пенсійного фонду України, які надійшли на адресу відповідача 07.05.2014.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, не здійснив належного звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів та прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у наданні статусу безробітного.

Відповідач зазначає, що 07.05.2014 на адресу Дарницького районного центру зайнятості м. Києва надійшли відомості від Пенсійного фонду України щодо відсутності трудових відносин та неотримання доходу позивачем ОСОБА_2, зважаючи на, що наказом від 07.05.2014 позивачу надано статус безробітного з 25.04.2014 та призначено допомогу по безробіттю з 02.05.2014.

Колегія суддів звертає увагу, що, як зазначає сам відповідач, відомості від пенсійного фонду щодо відсутності трудових відносин та неотримання доходу позивачем надійшли 07.05.2014, однак лист № 21/720, яким повідомлено ОСОБА_2 про надання статусу безробітної з 25.04.2014, датований 06.05.2014.

Як вбачається з відповіді № 21/720 від 06.05.2014 ОСОБА_2 надано статус безробітної з 25.04.2014, тобто з дня звернення позивача вдруге до Дарницького районного центру зайнятості м. Києва, як безробітна за сприянням у працевлаштуванні, колегія суддів не погоджується з таким висновком відповідача, з огляду на зміст частини другої ст. 43 Закону України № 5067-VI від 05.07.2012 «Про зайнятість населення», згідно з якою статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

З огляду на те, що інформація про наявність трудових відносин та отримання доходу позивачем у ТОВ «Дартон Білдінг» була спростована, колегія суддів вважає, що при наданні позивачу статусу безробітної з 25.04.2014, відповідачем помилково не враховано той факт, що вперше позивач зверталася із заявою до центру зайнятості 21.02.2014.

Однак, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому, у відповідності до викладеного колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування рішення від 07.05.2014 в частині надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014 та зобов`язання вирішити питання щодо надання статусу безробітної за заявою ОСОБА_2 про надання статусу від 21.02.2014 з урахуванням стягнення з Київського міського центру зайнятості середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні згідно постанови Окружного адміністративного суду від 13.06.2014.

Згідно поштового повідомлення про вручення, 12.05.2014 ОСОБА_2 отримала лист від Дарницького районного центру зайнятості м. Києва № 21/720 від 06.05.2014, в якому було зазначено про необхідність з'явитися до спеціаліста Дарницького районного центру зайнятості м. Києва 20.05.2014 року о 16 год. 20 хв., проте позивач не заявилася у вказаний час та місце до органу ДЦЗ для підтвердження її статусу безробітної.

В подальшому, наказом відповідача № НТ140623 від 23.06.2014 прийнято рішення про припинення реєстрації безробітною ОСОБА_2, у зв'язку з невідвідуванням останньою без поважних причин територіального органу центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування.

Зважаючи на наявність належного доказу отримання 12.05.2014 ОСОБА_2 листа № 21/720 від 06.05.2014 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуваний наказ № НТ140623 від 23.06.2014 про припинення реєстрації ОСОБА_2 в якості безробітної, у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийнятті рішення про таке відвідування.

Щодо позовної вимоги про визнання необґрунтованою відмову Дарницького районного центру зайнятості в переведенні ОСОБА_2 на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування населення протиправною, колегія суддів вважає необхідним відмовити у її задоволенні з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили (постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2014 по справі № 826/5519/14, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014) частково відмовлено позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог, зокрема щодо:

- визнання звільнення позивачки з займаної посади 29.01.2014 незаконним та зобов'язання відповідача скасувати витяг із наказу № 13-к від 25.01.2014 про звільнення;

- поновлення позивача на посаді головного спеціаліста центру зайнятості в м. Києві та зобов'язання відповідача видати наказ про поновлення на роботі.

Тобто, звільнення позивача ОСОБА_2 із займаної нею посади 29.01.2014 відповідно до наказу № 13-к від 25.01.2014 про звільнення - визнано правомірним в судовому порядку, а також стягнуто з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 22 534, 40 грн, та таке судове рішення набрало законної сили.

Згідно частини першої ст. 72 КАС Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, в обґрунтування цієї позовної вимоги, позивач посилається на обставини, за яких, начальник відділу кадрів Дніпровського районного центру зайнятості м. Києва усно запропонувала позивачу вакансію головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення у Дарницькому районному центрі зайнятості, на яку позивач погодилась, однак в подальшому, на думку позивача, їй незаконно відмовили у прийнятті її на таку посаду. Проте, позивачем жодним чином не підтверджено та не надано належних доказів, ані того, що їй пропонувалась посада головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення, ані того, що їй відмовили у прийнятті на посаду.

Що стосується позовної вимоги позивача стосовно відшкодування їй (стягнення з відповідача) матеріальної шкоди (станом на 02.04.2015 - 16 698, 11 грн.), то, вказана вимога також не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з позовної заяви та пояснення позивача щодо розрахунку матеріальної шкоди станом на 02.04.2015, поданого у судовому засіданні - 02.04.2015, позивач фактично просить виплатити їй не матеріальну шкоду в розумінні ЦК України, а допомогу по безробіттю, яка, на думку, позивача, повинна бути нею отримана.

Крім того, як вже зазначалось, у відповідності до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 та Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10 колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення від 07.05.2014 в частині надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014 та зобов`язання вирішити питання щодо надання статусу безробітної за заявою ОСОБА_2 про надання статусу від 21.02.2014, при цьому, не перебираючи на себе функції органу щодо вирішення питання надання позивачу статусу безробітної, що свідчить про неможливість задоволення вимоги про стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди станом на 02.04.2015, оскільки питання щодо надання статусу безробітної за заявою ОСОБА_2 про надання статусу від 21.02.2014 буде вирішуватись відповідачем в подальшому на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015.

Позовна вимога про стягнення на користь позивача моральної шкоди, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте позивачем не зазначено у чому полягає моральна шкода позивача та чим саме відповідачем вчинено їй моральну шкоду, отже колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Позивачем не наведено належних допустимих доказів та причинного зв'язку між її моральними стражданнями та діями службових осіб Київського міського центру зайнятості. Крім того, позивачем не обґрунтовано належним чином розміру суми, яка вимагається в якості моральної шкоди та не доведено факту завдання їй моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Київського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014 скасувати та ухвалити нову про часткове задоволення позовних вимог.

Скасувати накази Дарницького районного центру зайнятості м. Києва № НТ 140505 від 05.05.2014, № НТ 140227 від 27.02.2014 про відмову у наданні статусу безробітного.

Скасувати рішення Дарницького районного центру зайнятості м. Києва від 07.05.2014 в частині надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014 та зобов'язати Київський міський центр зайнятості вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 статусу безробітної за заявою ОСОБА_2 про надання статусу від 21.02.2014 з урахуванням стягнення з Київського міського центру зайнятості середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2014.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.