Справа № 826/2270/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року № 826/2270/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Київська офсетна фабрика"
до Державної податкової інспекції Оболонського району ГУ Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Обставини справи:

Державне підприємство "Київська офсетна фабрика" (далі - ДП "Київська офсетна фабрика", позивач) звернулось до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 23 січня 2015 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 633 248,00 грн. (1088832 грн. - за основним платежем та 544416 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та від 23 січня 2015 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) в сумі 1 020 780, 00 грн. (816624 грн. - за основним платежем та 204156 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення позивачем п. 44.1 пп. 44.6 ст. 44 п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України щодо заниження податку на додану вартість є необґрунтованими, оскільки задекларовані суми податкового кредиту сформовані позивачем на підставі податкових накладних, складених у день виникнення податкових зобов'язань продавця, за рахунок сум податку на додану вартість, фактично сплачених постачальнику при придбанні товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, що відповідає вимогам чинного законодавства з питань оподаткування, зокрема пунктам 198.1, 198.3 ст. 198 та статті 201 Податкового кодексу України. Також в додаткових поясненнях, які долучено до матеріалів справи позивач вказував про безпідставність висновків відповідача в частині порушення ним п. 1 ст. 111 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", п. 1 п. 2 п. 3 "Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями" щодо заниження чистого прибутку (доходу) зазначаючи, що частину чистого прибутку (доходу) що підлягає сплаті до Державного бюджету України, підприємство може визначити підсумково за річний період, оскільки вказана частина чистого прибутку зазначається в декларації з податку на прибуток підприємств у строк, передбачений для подання такої декларації. А тому, враховуючи, що граничний строк подання декларації з податку на прибуток підприємства не настав, відповідач, на думку позивача, необґрунтовано прийшов до висновку про порушення останнім вищевказаних норм чинного законодавства та виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та зазначив, що перевіркою Державного підприємства "Київська офсетна фабрика" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "ФОРТ-НОКС" не підтверджується реальність проведення господарських операцій між платником податків ТОВ "ФОРТ-НОКС", а встановлено документування зазначених операцій та відображення їх в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

За наслідками задоволення клопотання позивача про допит свідка та з урахуванням положень ст. 141 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31.03.2015 допитано в якості свідка директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-НОКС" - ОСОБА_1.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи згідно з нормами пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі Наказу керівника ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві № 591 від 08.12.2014 року на проведення позапланової виїзної перевірки, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена позапланова виїзна перевірка ДП "Київська офсетна фабрика" з питання дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "ФОРТ-НОКС" за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року, за результатами якої складений Акт від 24.12.2014 року № 1419/26-54-22-05-10/05450185 (далі - Акт перевірки від 24.12.2014 року № 1419/26-54-22-05-10/05450185).

В ході проведення вказаної документальної перевірки перевіряючим отримано договір поставки № 65/14 від 25.03.2014 року, укладений між постачальником ТОВ "ФОРТ-НОКС" підписаного від імені директора ОСОБА_1 та замовником ДП "Київська офсетна фабрика", підписаного від імені головного інженера ДП "Київська офсетна фабрика", за умовами якого постачальник зобов'язується поставити замовникові товари, зазначені в специфікації (напівпрозора плівка гарячого тиснення, ширина 37 мм), а замовник прийняти і оплатити товари. За наслідками аналізу фінансово-господарської діяльності позивача в перевіряємий період відповідачем встановлено, що в порушення вимог п. 5.1, пп. 6.1.2 вищевказаного договору поставки до перевірки не надано документи, які свідчать про транспортування (переміщення) товару від ТОВ "ФОРТ-НОКС" до ДП "Київська офсетна фабрика", в порушення вимог п. 2.2 договору поставки встановлено відсутність сертифікатів відповідності товарів виробника або паспорти заводів виробників, інші реквізити товару марки, типу, заводу виробник. Також під час проведення перевірки було направлено запит контрагенту позивача ТОВ "ФОРТ-НОКС" щодо надання пояснень та їх документального підтвердження стосовно поставленого товару на користь ДП "Київська офсетна". За наслідками отриманої відповіді відповідач також прийшов до висновку про відсутність документів, які свідчать про транспортування (переміщення) реалізацію товару від постачальника ТОВ "ФОРТ-НОКС" (ТОВ "РЕВЕРАНС ГРУП") до ТОВ "ФОРТ-НОКС", відсутність документів на зберігання товару, дорожних листів, укладених договорів із суб'єктами господарської діяльності щодо транспортування товару від ТОВ "ФОРТ-НОКС" до ДП "Київська офсетна фабрика", а також товарно-транспортних накладних щодо транспортування від ТОВ "РЕВЕРАНС ГРУП" до ТОВ "ФОРТ-НОКС" та інше.

За результатами дослідження наданих позивачем до перевірки документів працівник відповідача прийшов до висновку, що перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між платником податків ТОВ "ФОРТ-НОКС.

За перевіряємий період позивачем було задекларовано суму податку на додану вартість, яка підлягала нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду всього на суму 1009095,00 грн. При цьому при перевірці правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 пп. 44.6 ст. 44 п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України у зв'язку з чим позивачем занижено суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду на суму 1088832,00 грн. в тому числі за липень 2014 року на суму 480000,00 грн., за серпень 2014 року на суму 608832,00 грн.

У зв'язку з встановленням відповідачем порушень вимог податкового кодексу України в частині заниження суми податку на додану вартість за перевіряємий період, відповідач прийшов до висновку, що як наслідок ДП "Київська офсетна фабрика" занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету на суму 816624,00 грн., що призвело до порушення п. 1 ст. 111 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", п. 1 п. 2 п. 3 "Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138.

23 січня 2015 року ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві підставі Акту перевірки від 24.12.2014 року № 1419/26-54-22-05-10/05450185 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 633 248,00 грн. (1088832 грн. - за основним платежем та 544416 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та від 23 січня 2015року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) в сумі 1 020780, 00 грн. (816624 грн. - за основним платежем та 204156 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Порядком заповнення податкової накладної, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, (який набрав чинності 16 грудня 2011 року та втратив чинність 01 березня 2014 року).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно норм до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення) яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11.

В ході судового розгляду встановлено, що 25.03.2014 року між Державним підприємством "Київська офсетна фабрика" (Замовник) в особі головного інженера ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-НОКС" (Постачальник) в особі директора ОСОБА_1 був укладений договір поставки № 65/14, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити замовникові товари зазначені в специфікації.

За пунктом 2.1 Договору постачальник повинен передати (поставити) Замовнику товар (товари), якість яких відповідає умовам підприємства виробника на даний вид товару. Ціна договору визначена у розмірі 28 800 000,00 грн., у тому числі ПДВ 4 800 000,00 грн. (п. 3.1 Договору № 65/14).

Згідно до п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення Постачальником рахунку-фактури на оплату товару.

За умовами поставки товару, визначеної розділом V договору постачальник зобов'язується поставляти товар замовнику.

Додатком № 1 до Договору поставки погоджено специфікацію, якою сторонами визначено предмет договору, кількісний склад, ціна за одиницю та сума, а саме напівпрозора плівка гарячого тиснення шириною 37 мм у кількості 600 000 з ціною за однини цю з ПДВ 48,00 грн. (40,00 грн. без ПДВ) на загальну суму 28 800 000,00 грн. (а. с. 76).

18.04.2014 року Додатковою угодою № 1 до Договору поставки № 65/14 від 25.03.2014 року у зв'язку зі зміною обсягів поставок та дії Договору поставки, сторони змінили ціну договору збільшивши до 72 000 000,00 грн. у тому числі ПДВ 20%, а саме 12 000 000,00 грн. та продовжено дію договору до 31.12.2015 року. Додатком до Додаткової угоди № 1 до Договору поставки № 65/14 від 25.03.2014 року визначено найменування товару напівпрозора плівка гарячого тиснення шириною 37 мм кількість - 500 000 у 2014 році у сумі 24 000 000,00 грн. та 1 000 000 у сумі 48 000 000,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 23.01.2015 року до Договору поставки, сторони домовились внести зміни до п. 3.1 Договору та викласти його в новій редакції: "ціна договору становить 71 968 320,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 11 994 720,00 грн. Відповідно сторони погодили специфікацію до Договору у новій редакції.

На підтвердження факту виконання умов Договору поставки, а саме постачання ТОВ "ФОРТ-НОКС" на адресу ДП "Київська офсетна фабрика" поставку напівпрозорої плівки гарячого тиснення позивач надав суду копії видаткових накладних, а саме:

- від 07.07.2014 № 07/1 всього на загальну суму 1 200 000,00 грн. (без ПДВ) , 1 440 000,00 грн. (з ПДВ);

- від 11.07.2014 № 11/1 всього на загальну суму 1 200 000,00 грн. (без ПДВ), 1 440 000,00 грн. (з ПДВ);

- від 01.08.2014 № 01/1 всього на загальну суму 1 200 000,00 грн. (без ПДВ), 1 440 000,00 грн. (з ПДВ);

- від 08.08.2014 № 01/1 всього на загальну суму 1 382 160,00 грн. (без ПДВ), 1 658 592,00 грн. (з ПДВ);

- від 21.08.2014 № 12/1 всього на загальну суму 462 000,00 грн. (без ПДВ), 554 400,00 грн. (з ПДВ).

Також в матеріалах справи містяться прибуткові ордери № 0206 від 07.07.2014 року, № 0212 від 11.07.2014 року, № 0229 від 01.08.2014 року, № 0235 від 08.08.2014 року та № 0250 від 21.08.2014 року, які підтверджують факт оприбуткування товару на Центральному складі матеріалів (т. 1 а. с. 97-101).

Крім того на адресу ДП "Київська офсетна фабрика" ТОВ "ФОРТ-НОКС" виписано податкові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи (т. 1 а. с. 113-117), а саме:

- № 2 від 07.07.2014 року на загальну суму з ПДВ 1 440 000,00 грн.;

- № 3 від 11.07.2014 року на загальну суму з ПДВ 1 440 000,00 грн.;

- № 1 від 01.08.2014 року на загальну суму з ПДВ 1 440 000,00 грн.;

- № 2 від 08.08.2014 року на загальну суму з ПДВ 1 658 5920,00 грн.;

- № 3 від 21.08.2014 року на загальну суму з ПДВ 554 400,00 грн.

В листі ВАСУ від 02.06.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що адміністративні суди повинні перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо, наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Як вбачається з Акту перевірки підставою для здійснення відповідних висновків відповідачем про нереальність здійсненої господарської операції свідчить відсутність документів необхідних для транспортування (переміщення) товару від ТОВ "ФОРТ-НОКС" до ДП "Київська офсетна фабрика" (т. 1 а. с. 22), проте зазначені висновки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, в матеріалах справи міститься наказ № 3 про порядок використання автомобіля Ssang Yong Rexton, для доставки продукції покупцям з відповідним оформленням подорожних листів. Подорожними листами № 89 від 07.07.2014 року, № 92 від 11.07.2014 року, № 103 від 01.08.2014 року, № 111 від 08.08.2014 року, № 123 від 21.08.2014 року підтверджується факт поставки напівпрозорої плівки гарячого тиснення, копії яких наявні в матеріалах справи (т. 2 а.с. 16-20).

З метою з'ясування фактичних обставин справи в судовому засіданні 31.03.2015 року було допитано в якості свідка директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТ-НОКС" - ОСОБА_1 від імені якого укладено Договір поставки від 25.03.2014 року № 65/14, а також який здійснював транспортування вказаного у зазначеному договорі товару. Зокрема, ОСОБА_1 підтвердив факт укладеного договору поставки товару від 25.03.2014 року № 65/14 від його імені з позивачем, а також зазначив про здійснення поставки товару на власному автомобілі згідно подорожних листів, а саме напівпрозорої плівки гарячого тиснення, яка була надана суду для огляду в судовому засіданні в одному екземплярі.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу Адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

За результатами дослідження вище перелічених документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону № 996-ХІV та Положення, та в повній мірі відображають зміст і характер вчиненої господарської операції.

При цьому, відповідачем не надано доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання описаного вище правочину, зокрема того, що вказане підприємство не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована в період укладення і виконання спірного правочину. Відтак, наявні в матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі якої позивач сформував податковий кредит за звітний період липень, серпень 2014 року, відповідають вимогам, встановленим ст. 201 ПК України.

Також відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у ТОВ "ФОРТ-НОКС" умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, а також трудових ресурсів, тощо на момент вчинення спірного правочину.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Частиною другою ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в Акті перевірки від 05.11.2014 № 1048/26-55-22-01/30574751 не наведено правову норму, в силу якої на платника податку (Покупця) покладена відповідальність за недекларування та несплату податкових зобов'язань платником податку-контрагентом (Продавцем), шляхом позбавлення його права на податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в його ухвалі від 10.10.2012р. за № К-24491/10, "за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань".

З тексту Акта перевірки позивача не вбачається фактів недекларування та несплати як ДП "Київська офсетна фабрика", так і його контрагеном сум податку на додану вартість за наслідками спірної господарської операції.

Також, в ході розгляду даної справи в суді відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочину, укладеного між ДП "Київська офсетна фабрика" та ТОВ "ФОРТ-НОКС", а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання спірного правочиніу не уповноваженими на те особами.

В Акті перевірки позивача міститься інформація про те, що реалізований товар - напівпрозора плівка гарячого тиснення придбаний ТОВ "ФОРТ-НОКС" у ТОВ "РЕВЕРАНС ГРУП", проте останній не зареєстрував жодної податкової накладної в ЄРПН із номенклатурою товару - "напівпрозора плівка гарячого тиснення, ширина 37 мм" та інша інформація з урахуванням якої відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

При цьому судом враховано, що згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 при дослідженні факту здійснення господарської операції судом повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником

податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В судовому засіданні представником відповідача повідомлено, що запитів до податкового органу в якому зареєстрований продавець ТОВ "РЕВЕРАНС ГРУП" напівпрозорої плівки гарячого тиснення, ширина 37 мм щодо проведення перевірок або зустрічної звірки направлено не було, а тому суд вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки від 24.12.2014 року № 1419/26-54-22-05-10/05450185 про непідтвердження реальності вчиненої господарської операції між позивачем та ТОВ "ФОРТ-НОКС" у зв'язку з відсутністю необхідної інформації про продавця товару ТОВ "РЕВЕРАНС ГРУП" як учасника задіяного в ланцюзі постачань товару, який є предметом договору № 65/14.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази подальшого використання придбаного товару згідно договору поставки, а саме Договір на розробку, виготовлення та доставку Продукції № 223/13 від 19.12.2013 року укладеного між позивачем та ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (т. 1 а. с. 179-195), оскільки як пояснювалось представником позивача в судовому засіданні вказана плівка використовувалась позивачем в господарській діяльності для нанесення на вказані бланки.

За умовами даного Договору позивач здійснює розробку, виготовлення, доставку та передачу поліграфічної продукції, а саме - Спеціальних бланків нотаріального документа, в кількості визначеної у Специфікації та у строки, зазначені у Графіку відвантаження (поставки) Продукції, а Замовник приймає готову Продукцію та сплачує її вартість.

Також судом враховано, що в Акті перевірки від 24.12.2014 року № 1419/26-54-22-05-10/05450185 відсутні посилання безпосередньо на випадки ухиляння ТОВ " ФОРТ-НОКС " від сплати податків та зборів, визначення йому сум податкових зобов'язань, винесення вироків посадовим особам цього підприємства за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення сторонами договору від 25.03.2014 року № 65/14 з метою неправомірного отримання податкових вигод, а не створення реальних правових наслідків за таким правочином.

З урахуванням того, що по справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових та видаткових накладних, виданих зареєстрованими платниками податку на додану вартість, суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачу сум податку на додану вартість, та відповідно застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням від 23 січня 2015 року № .

Стосовно визначення грошового зобов'язання позивачу з чисто прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) податковим повідомленням-рішенням від 23 січня 2015 року № , суд погоджується з позицією позивача про його протиправність з огляду на наступне.

Положеннями п. 1 1 ст. 111 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" визначено обов'язок спрямування частини чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України:

розмірі 30 відсотків - державні унітарні підприємства, що є суб'єктами природних монополій, та державні унітарні підприємства, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень;

у розмірі 15 відсотків - інші державні унітарні підприємства.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями" від 23.02.2011 року № 138 (далі - Постанова № 138) визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у вищезазначеному розмірі.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства. Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств (п. 3 Постанови № 138).

Отже, аналіз викладеного свідчить, що підприємство визначає самостійно за річний період частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до Державного бюджету України, зазначаючи про це в декларації з податку на прибуток підприємств з відповідним поданням у строк передбачений для вказаної декларації. Оскільки строк подання декларації з податку на прибуток станом на час проведення перевірки ДП "Київська офсетна фабрика" не настав, суд вважає протиправним винесення податкового повідомлення-рішення від 23 січня 2015року № з визначенням суми частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до Державного бюджету України у розмірі в сумі 1 020 780, 00 грн. зі штрафними санкціями, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23 січня 2015 року № суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправними і скасувати спірні податкові повідомлення-рішення від 23 січня 2015 року № та № .

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державного підприємства «Київська офсетна фабрика» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 23 січня 2015 року № та від 23 січня 2015року № .

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда