Справа № 803/404/14
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 876/4817/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Стадник Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, Федерації професійних спілок Волинської області, третя особа - Головне управління статистики у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Волинської обласної ради та Федерації профспілок Волинської області щодо нездійснення з 1985 р. періодичного перегляду рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Луцьк, в порядку п.53„Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP", затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.84 р. № 470. Також позивач просив зобов'язати Волинську обласну раду та Федерацію профспілок Волинської області прийняти рішення про визначення рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Луцьк в 2008 році згідно статистичної звітності в розмірі 11,2 м.кв..

Постановою від 15 квітня 2014 року Волинський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема, ст.ст.1, 2 Закону України „Про місцеві державні адміністрації", ст. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 58 Конституції України, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі також зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що діючими нормами законодавчих та нормативно-правових актів не встановлений проміжок часу, після закінчення якого органами виконавчої влади має переглядатися рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в Волинській області.

Тобто, після отримання органами влади, які уповноважені встановлювати та переглядати рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею даних статистичного спостереження, згідно яких вказаний рівень не відповідає раніше встановленому розміру, виникають підстави та зобов'язання здійснити перегляд рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею.

За таких обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Федерації професійних спілок Волинської області заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що під час розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов'язання зарахувати на обік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, позивачу стало відомо про те, що рівень середньої забезпеченості жилою площею в м. Луцьку з 1985 року не переглядався. Постановою виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів та Президії Волинської обласної ради професіональних союзів від 10 січня 1985 року за № 6 середня забезпеченість громадян жилою площею в м. Луцьку встановлена на рівні 7 кв.м..

Згідно довідки Головного управління статистики у Волинській області від 06 квітня 2009 року № 57-10/02 рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Луцьку на кінець 2007 року становив 11,2 кв. м. Державна статистична звітність за формою № 1- житлофонд подається один раз на рік за звітний період з 01 січня по 31 грудня звітного року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перегляд рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у м. Луцьку є правом відповідачів, а не їх обов'язком, оскільки нормативно-правовими актами не передбачена періодичність перегляду рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Статтею 31 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

У п. 1 ч. 1 ст. 34 ЖК Української PCP передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Деталізуються положення ст. 34 ЖК Української PCP у Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 (надалі - Правила квартирного обліку).

Згідно з пунктом 1 статті 34 Житлового кодексу Української РСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Відповідно до ст. 47 ЖК Української PCP, абз. 1, 5 п. 53 Правил квартирного обліку жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 І квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої і забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських рад народних депутатів спільно з радами професійних спілок виходячи з даних статистичної звітності.

Пунктом 4 постанови виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів, Президії Волинської обласної ради професійних спілок від 10 січня 1985 року № 6 установлено мінімальну норму жилої площі на кожного члена сім'ї в населених пунктах 6 кв. м. (крім м. Нововолинська) та середню забезпеченість жилою площею на одну людину для всіх населених пунктів області 7 кв. м.

Разом з тим, Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР не містять у собі конкретних критеріїв для перегляду рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у певному населеному пункті. Не міститься й у постанові виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів, Президії Волинської обласної ради професійних спілок від 10 січня 1985 року № 6 визначення періодичності і межі статистичних показників щодо забезпечення громадян жилою площею у м. Луцьку, які є підставою для перегляду рівня середньої забезпеченості жилою площею громадян у м. Луцьку.

Статтею 8 Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про формування місцевих органів влади і самоврядування» передбачено, що після виборів депутатів, голів сільських, селищних, районних, міських, районних у містах і обласних Рад та формування виконавчих комітетів Рад втрачає чинність Закон України «Про Представника Президента України», а повноваження обласних, Київської і Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві і Севастополі місцевих державних адміністрацій, передбачені цим Законом, передаються головам і виконавчим комітетам відповідних Рад. Зазначеним Законом місцеві державні адміністрації було ліквідовано.

Місцеві державні адміністрації було утворено на підставі Конституційного договору «Про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» від 08 червня 1995 року (втратив чинність згідно із Законом України від 28 червня 1996 року № 254/96-ВР).

12 червня 1997 року набрав чинності Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні». Як передбачено статтею 1 Закону України виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Прийнятий 09 квітня 1999 року Закон України № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» встановлює, що виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою (стаття 1 Закону ).

Відповідно до пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні і обласні ради відповідно до вимог Конституції України та цього Закону у двомісячний термін після набрання чинності цим Законом обирають голів рад (де ці посади суміщають керівники місцевих державних адміністрацій) та утворюють виконавчий апарат рад, а також приймають рішення про делегування повноважень відповідним місцевим державним адміністраціям.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перегляд рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у м. Луцьку є правом відповідачів, а не їх обов'язком.

Крім того, питання визначення рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею відноситься до виключної компетенції відповідачів, а тому суд не вправі підмінювати ці органи та вказувати їм який конкретний розмір зазначеного рівня вони мають визначити та ще й за минулі роки.

Суд першої інстанції вірно вказав, що в силу ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тому прийняття рішення для врегулювання відносин у минулому суперечить такому принципу.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо невідповідності постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі № 803/404/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 23 березня 2015 року.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар