Справа № 815/561/15
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/561/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Торубка М.А.

За участю

Представника позивача: Дегтярьова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Інвестбанк» (далі ПАТ «КБ «Інвестбанк») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області (далі ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання незаконною та скасування постанови відповідача від 25.12.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова від 25.12.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження №42731921 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1095 від 14.03.2014 року про звернення стягнення на заставлене майно - автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер автомобілю НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, та задоволення за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля вимог банку на загальну суму 824997,69 грн., винесена відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та є такою, що порушує права ПАТ «КБ «Інвестбанк» як кредитора, який має вищий пріоритет щодо звернення стягнення на зазначений автомобіль перед іншими кредиторами для задоволення своїх вимог.

Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог КАС України та своєчасно, на виконання ухвали суду надав копії матеріалів виконавчого провадження №42731921, але заперечень на адміністративний позов не подав, повноважного представника до суду не направив та про причини неявки його до суду не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_2, до суду не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зазначені обставини свідчать про наявність у суду підстав, передбачених ст. 128 КАС України, розглянути справу без участі представника відповідача та третьої особи за наявними в справі доказами.

Судом під час офіційного з'ясування обставин у справі встановлено наступне:

13.12.2012 року між ПАТ «КБ «Інвестбанк» та ТОВ «Южгазсервіс» (позичальник) був укладений кредитний договір №104-12, згідно якого банк надає позичальнику кредит у сумі 700000,00 грн. на умовах, передбачених цим договором, а позичальник повинен погасити заборгованість по кредиту перед банком відповідно до розробленого графіку погашення, сплачувати проценти за користування кредитом (а.с. 118-128).

Також, між ПАТ «КБ «Інвестбанк» (заставодержатель) та ОСОБА_3 (заставодавець), який є майновим поручителем ТОВ «Южгазсервіс», був укладений договір застави від 13.12.2012 року, відповідно до якого цей договір забезпечує вимоги ТОВ «Южгазсервіс», що випливають з кредитного договору №104-12 від 13.12.2012 року, предметом застави є транспортний засіб - автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі (кузов,рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить заставодавцю на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 04.09.2010 року (а.с. 9-12, 129).

Згідно п.15.6.1 та п.20 зазначеного договору, якщо в момент настання термінів виконання позичальником будь-якого із зобов'язань, що передбачені кредитним договором, не буде виконано, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави в позасудовому та судовому порядку згідно цього договору та чинного законодавства України. Сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п.15.1 договору застави, заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами заставодавця (право вищого пріоритету).

19.02.2013 року, на підставі договору застави від 13.12.2012 року, було зареєстровано обтяження на вищезазначений транспортний засіб у вигляді застави рухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15.01.2015 року № 46073711 (а.с. 19-20).

У зв'язку з невиконанням позичальником перед ПАТ «КБ «Інвестбанк» свої зобов'язань за кредитним договором №104-12 від 13.12.2012 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис №1095 від 14.03.2014 року про звернення стягнення на заставлене майно - автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі (кузов,рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, та задоволення за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля вимог ПАТ «КБ «Інвестбанк» на загальну суму 824997,69 грн. (а.с. 13).

Постановою другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 28.03.2014 року було відкрито виконавче провадження №42731921 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1095 від 14.03.2014 року (а.с. 77).

В мажах зазначеного виконавчого провадження другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було винесено постанову від 07.04.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі (кузов,рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та заборонено його відчужувати (а.с. 80).

Постановою другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 23.05.2014 року виконавче провадження №42731921 було передано на виконання відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області (а.с. 87, 88).

26.05.2014 року відділом ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області було прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження №42731921 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1095 від 14.03.2014 року (а.с. 90).

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження №42731921, в ході примусового виконання зазначеного виконавчого провадження ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області було розшукано автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі (кузов,рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, проведено оцінку вартості вказаного автомобіля та передано на відповідальне зберігання представнику ПАТ «КБ «Інвестбанк», вживались заходи щодо примусової реалізації (а.с. 92-103).

Згідно звіту оцінювача ТОВ «РОСЛА» від 05.09.2014 року про незалежну оцінку ринкової вартості автомобіля марки AUDI Q7, його вартість складає 420688,00 грн. (а.с. 99-100).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 11.09.2014 року у справі №520/11332/14-ц за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі (кузов,рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 108).

У зв'язку з цим, постановою від 25.12.2014 року відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області про повернення виконавчого документу стягувачу виконавчий напис нотаріуса №1095 від 14.03.2014 року було повернуто ПАТ «КБ «Інвестбанк» на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 113). При цьому, у постанові відповідача зазначено, що наявність ухвали Київського районного суду м.Одеси від 11.09.2014 року у справі №520/11332/14-ц унеможливлює примусове звернення стягнення на вказане майно боржника.

Не погодившись із зазначеною постановою відділу примусового виконання рішень, позивач звернувся до суду.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Інвестбанк» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року №202/98-ВР Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Статтею 3 вищезазначеного Закону передбачено, що органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV в редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямоване на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень визначених цим Законом, іншими нормативно правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі написи нотаріусів (п.4 ч. 2 ст. 17).

Згідно п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Звернення стягнення на майно боржника у відповідності до ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Частинами 3, 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року №1255-IV (далі Закон України №1255-IV) задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 14 Закону України №1255-IV передбачено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України №1255-IV накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця є публічним обтяженням.

Згідно вимог ст. 39 Закону України №1255-IV зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із постанови ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.12.2014 року, вона була винесена відповідачем на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), у зв'язку з наявністю ухвали Київського районного суду м.Одеси від 11.09.2014 року у справі №520/11332/14-ц про накладення арешту на автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, яка унеможливлює примусове звернення стягнення на вказане майно боржника.

Разом з тим, судом під час судового розгляду справи було встановлено відсутність на час прийняття відповідачем оскаржуваної постанови обставин, передбачених п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно боржника - автомобіль марки AUDI Q7, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, перебував у наявності та знаходився на відповідальному зберіганні у позивача - ПАТ «КБ «Інвестбанк», виконавчим органом в межах виконавчого провадження №42731921 було проведено оцінку його вартості та вживались заходи щодо його примусової реалізації для задоволення вимог позивача на суму 824997,69 грн.

Твердження виконавчого органу у спірній постанові, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року у справі №520/11332/14-ц унеможливлює примусове звернення стягнення на спірне майно боржника, на думку суду, не ґрунтується на нормах Законів України «Про виконавче провадження», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та на фактичних обставинах справи. З огляду на те, що ПАТ «КБ «Інвестбанк» (як заставодержатель вказаного автомобіля), який зареєстрував обтяження на нього ще 19.02.2013 року (тобто раніше, ніж Київським районним судом м.Одеси винесено ухвалу про арешт майна), є кредитором з вищим пріоритетом та має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, а вартість спірного автомобіля марки не перевищує вартість застави, суд, виходячи із чинних норм законодавства, вважає, що у ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області не було правових підстав повертати виконавчий документ позивачу, у зв'язку з постановленням Київським районним судом м.Одеси ухвали від 11.09.2014 року у справі №520/11332/14-ц.

Будь-яких інших, передбачених ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» обставин, що є підставою для повернення виконавчого документу позивачу, відповідачем у спірній постанові не зазначено, з матеріалів виконавчого провадження №42731921 не вбачається та судом під час судового розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом при перевірці постанови відповідача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено, що відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області при винесенні постанови від 25.12.2014 року про повернення стягувану виконавчого документу - виконавчого напису нотаріуса №1095 від 14.03.2014 року про звернення стягнення на заставлене майно (автомобіль марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, неправомірно та необґрунтовано, у зв'язку з чим позовні вимоги ПАТ «КБ «Інвестбанк» про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання незаконною та скасування постанови - задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області від 25.12.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену в межах виконавчого провадження №42731921.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на постанову, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 06 квітня 2015 року.

Суддя Білостоцький О.В.

Визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області від 25.12.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену в межах виконавчого провадження №42731921.

.