Справа № 814/2030/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2030/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Домусчі С.Д., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представників апелянта - Андросової Є.Є., Гаргауна Я.І.;

представника позивача - Кващука О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Югцемент» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Ренейссанс Констракшн» та товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дікергофф Україна», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року публічне акціонерне товариство «Югцемент» (надалі - позивач, ПАТ «Югцемент») звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Одесі) про визнання протиправними та скасування наступних податкових повідомлень-рішень:

- № від 3 листопада 2011 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 11 921 693,00 грн.;

- № від 4 квітня 2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 5 196 258,00 грн. і застосована штрафна (фінансова) санкція в розмірі 1 299 064,50 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення, прийняті відповідачем на підставі висновків акту перевірки, які не відповідають фактичним обставинам справи, є упередженими та суперечать вимогам чинного податкового законодавства України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено.

Суд, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 3 листопада 2011 року № та від 4 квітня 2012 року № .

В апеляційній скарзі СДПІ у м. Одесі ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті спору та просить прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Так, представник апелянта зазначив, що первинні документи щодо здійснення господарських операцій, які є в наявності у товариства не можуть бути беззаперечним доказом реальності цих операцій. На думку апелянта, судом першої інстанції не надана відповідна правова оцінка його доводам про те, що контрагенти позивача мають сумнівну податкову репутацію, що встановлено відповідними актами перевірок.

В суді апеляційної інстанції представники апелянта підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем в період із 23 березня 2010 року по 06 травня 2010 року проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Югцемент» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2011 року, за результатами якої складено акт від 18 жовтня 2011 року №950/36/00203031 (т.1 а.с.27-128).

У висновках вказаного акта зазначено про порушення товариством вимог чинного, на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме:

ст.ст. 5, 6, 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, ст.ст. 7, 198, 200 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст. 263 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем валових витрат, у зв'язку із включенням до їх складу коштів, сплачених контрагентам в якості оплати за товари (послуги), які ПАТ «Югцемент» не отримував.

Посилаючись на встановлені актом перевірки порушення та за наслідками адміністративного оскарження, СДПІ у м. Одесі прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- № (форма П) від 3 листопада 2011 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 11 921 693,00 грн.;

- № (форма Р) від 4 квітня 2012 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 5 196 258,00 грн. і застосована штрафна (фінансова) санкція в розмірі 1 299 064,50 грн..

Податкове повідомлення - рішення № (форми Р) було прийнято СДПІ з ОВП у м. Одесі за результатами адміністративного оскарження до ДПС України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що висновок контролюючого органу про порушення ПАТ «Югцемент» вимог податкового законодавства зроблений тільки на підставі того, що контрагенти позивача мали взаємовідносини із суб'єктами господарювання, які податкові органи вважали фіктивними, але для оцінки податкових правовідносин, за ствердженням суду, значення мають виключно господарські операції платника податків із його безпосередніми контрагентами, тобто з тими, з якими такий платник має договірні зобов'язання. Розповсюдження ж висновків про порушення податкового законодавства підприємствами у ланцюгу на платника податків, який не мав з фіктивними підприємствами господарських правовідносин, суперечить конституційному принципу індивідуальної відповідальності, закріпленому в ч. 2 ст. 61 Конституції України.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, підпункту 5.2.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який діяв на момент спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються:

суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Наполягаючи на відсутність господарської операції між позивачем та ТОВ «Профінтербудсервіс», між позивачем та ТОВ «Технопостач», СДПІ з ОВП у м. Одесі в апеляційній скарзі наголошувала на тому, що матеріалами перевірок даних контрагентів встановлено відсутність здійснення ними фінансово-господарської діяльності, актів передачі та постачання товарів, неможливість фактичного здійснення господарських операцій, відсутність майна та інших матеріальних ресурсів економічно необхідних для здійснення операції з купівлі - продажу.

Колегія суддів вважає, що дані доводи апелянта не засновані на фактичних обставинах справи та суперечить законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором поставки №03-174-10 від 22 вересня 2010 року позивач придбав у ТОВ «Профінтербудсервіс» ролики стальні ШХ15 32х48-58, які в подальшому були використані у господарський діяльності для виробництва помелу цементу.

Податковим органом зроблений висновок про те, що ПАТ «Югцемент» зайво віднесло до складу валових витрат витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей (надалі - ТМЦ) у ТОВ «Профінтербудсервіс» за перевіряємий період в загальній сумі 729 010,00 грн.

Відповідно до акту перевірки контролюючого органу на підтвердження товарності даної операції позивачем до перевірки було надано: специфікація поставки, яка була невід'ємною частиною договору, оборотно-сальдові відомості, журнали - ордери та відомості по балансовим рахункам, видаткові накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей та акти про приймання ПАТ «Югцемент» матеріалів, згідно яких продукцію оприбутковано в бухгалтерському обліку, журнал видачі довіреностей, записи в якому підтверджують факт отримання продукції, рахунки на сплату вартості товару, платіжні доручення, виписки банківських установ, податкові накладні, реєстри отриманих податкових накладних (т.1 а.с.39).

Актом про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Профінтербудсервіс» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 квітня 2010 року по 31 січня 2011 року та правомірності нарахування валових доходів та валових витрат декларацій з податку на прибуток за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2010 року встановлено, що одним із видів діяльності товариства є виробництво виробів з бетону для будівництва, інші види оптової торгівлі, а основний вид діяльності - будівництво будівель.

Зазначеним актом встановлено, що підприємством задекларовано скоригований валовий дохід у сумі 67 818 124,00 грн.

Із змісту цього акту вбачається, що 28 лютого 2011 року планувалося проведення планової виїзної перевірки ТОВ «Профінтербудсервіс», але підприємство листом повідомило про вилучення правоохоронними органами усіх первинних та бухгалтерських документів, у зв'язку з чим просило зупинити перевірку.

На прохання податкового органу надати до перевірки бухгалтерські документи ТОВ «Профінтербудсервіс», правоохоронні органи відмовилися.

В суді апеляційної інстанції, представник податкового органу наполягав на відсутності документів щодо перевезення товару.

Між тим, як вбачається з договору поставки, доставка товару здійснювалася постачальником, тому документи щодо транспортування товару у позивача правомірно були відсутні.

У зв'язку з викладеним, висновок відповідача про відсутність здійснення фінансово - господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Профінтербудсервіс» зроблений податковим органом без дослідження первинних документів контрагента.

За договором поставки між ТОВ «Технопостач» та ПАТ «Югцемент» від 21 січня 2011 року, постачальник зобов'язався поставити рукавиці комбіновані та респіратори.

Відповідно до акту перевірки контролюючого органу на підтвердження товарності даної операції позивачем до перевірки було надано: специфікація поставки, яка була невід'ємною частиною договору, оборотно-сальдові відомості, журнали - ордери та відомості по балансовим рахункам, видаткові накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей та акти про приймання ПАТ «Югцемент» матеріалів, згідно яких продукцію оприбутковано в бухгалтерському обліку, журнал видачі довіреностей, записи в якому підтверджують факт отримання продукції, рахунки на сплату вартості товару, платіжні доручення, виписки банківських установ, податкові накладні, реєстри отриманих податкових накладних (т.1 а.с.98).

Невиїзною документальною перевіркою ТОВ «Технопостач» від 22 квітня 2011 року встановлено, що основним видом діяльності даного товариства є «інші види оптової торгівлі».

Висновок про відсутність господарської операції між ПАТ «Югцемент» та ТОВ «Технопостач» контролюючий орган зробив на підставі аналізу ланцюгів постачання ТОВ «Технопостач» та оперативної інформації про те, що постачальники ТОВ «Технопостач» є вірогідними «податковими ямами».

Між тим, слід відмітити, що дане товариство задекларувало за спірними операціями як податковий кредит так і податкові зобов'язання (т.1 а.с.64).

Заперечуючи проти товарності господарської операції між ПАТ «Югцемент» та ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» апелянт спирався на інформацію, яка була отримана 02 серпня 2011 року від СБУ в Миколаївської області про відсутність товариства за місцем реєстрації. На висновок експерта, що підписи від імені директора ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» ОСОБА_4 на податкових деклараціях з ПДВ за травень - грудень 2009 р. виконані не власноручно директором, а за допомогою факсиміле.

Як вбачається з акту перевірки ПАТ «Югцемент» укладено 22 лютого 2010 року з ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» договір на постачання природного газу.

Згідно наданих до перевірки документів встановлено, що поставка природного газу здійснена на підставі актів прийому передачі, які складені та підписані двома сторонами (т.1 а.с.47). Розрахунки здійснювалися у безготівковій формі.

Документальною невиїзною позаплановою перевіркою ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» за травень - грудень 2009 року встановлено, що одним із видів діяльності підприємства є - транспортування газу трубопроводами.

Всі податкові документи, які досліджувалися в процесі даної перевірки і встановлені у зв'язку з цим порушення податкового законодавства, стосувалися 2009 року, тобто періоду, який не відноситься до позивача, господарські відносини між даними підприємствами виникли, як було вище зазначено у лютому 2010 року.

У зв'язку з чим, посилання апелянта в апеляційній скарзі на факсимільний підпис директора підприємства ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» на податкових деклараціях з ПДВ за травень - грудень 2009 року, не можуть бути прийняти до уваги, так як не відносяться до предмету спора.

У 2-ому томі на а.с.68 є пояснення директора ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» ОСОБА_4, який підтвердив товарність операцій поставки ним газу до ПАТ «Югцемент» та розповів за якою процедурою відбувалася поставка газу.

Кримінальне провадження відносно посадових осіб ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» не порушувалося, на сьогоднішній день реєстрація даного товариства існує в Єдиному державному реєстру підприємств та організацій України.

Заперечуючи проти товарності операції між позивачем та АТЗТ БК «ГЛИНОЗЕМПРОМБУД», СДПІ з ОВП у м. Одесі зазначало про порушення п.п.8.2.2. п.8.2. пп.8.6.1, п.8.6.ст.8 з урахуванням п.п.8.1.1 п.8.1.ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що виразилося у включенні позивачем до вартості основних фондів отриманих від даного контрагента послуг, що призвело до завищення амортизаційних відрахувань за 1 квартал 2011 року на 8 659,00 грн.

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (діяв на момент здійснення господарської операції) під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею (ст.8).

Актом податкової перевірки встановлено, що між позивачем та АТЗТ БК «ГЛИНОЗЕМПРОМБУД» був укладений договір №16-073-10 від 11 серпня 2010 року, згідно з умовами якого останній зобов'язався виконати за замовленням позивача роботи з влаштування дорожнього покриття на території останнього.

На підтвердження факту виконання робіт за договором №16-073-10 від 11 серпня 2010 року між позивачем та АТЗТ БК «ГЛИНОЗЕМПРОМБУД» був складений акт виконаних робіт №1 від 14 грудня 2010 року на загальну суму 519 520,89 грн.

Роботи, які виконані АТЗТ БК «ГЛИНОЗЕМПРОМБУД» за договором №16-073-10 від 11 серпня 2010 року були повністю (в сумі 519 520,89грн., в т.ч. ПДВ - 86 586,81грн.) оплачені позивачем згідно платіжного доручення №8379 від 15 грудня 2010 року, що також було досліджено в ході проведеної перевірки та не заперечується відповідачем.

Факт реального виконання робіт з влаштування дорожнього покриття, тобто факт товарності операції з АТЗТ БК «ГЛИНОЗЕМПРОМБУД», підтверджується не лише первинними документами, а саме: актом виконаних робіт №1 від 14 грудня 2010 року, податковою накладною №23 від 14 грудня 2010 року, актом прийняття-передачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів основних засобів №10 від 21 грудня 2010 року та інвентарною карткою основного засобу (форма 03-3), а також ідентифікується в натурі, оскільки результатом таких робіт є розташована на території підприємства позивача дорога, якою останній користується для здійснення власної господарської діяльності. Зазначене не було заперечене відповідачем в судовому засіданні.

Посилання відповідача на участь АТЗТ БК «ГЛИНОЗЕМПРОМБУД» в інших «ланцюгах» господарських відносин правильно не взято судом першої інстанції до уваги з огляду на індивідуальну відповідальність юридичної особи, а також на необхідність досліджувати правовідносини між безпосередніми учасниками господарських відносин.

Крім того, в акті перевірки АТЗТ БК «Глиноземпромбуд» зафіксовано, що підприємство на час виконання будівельних робіт за замовленням позивача мало діючу ліцензію.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що наявність у АТЗТ БК «Глиноземпромбуд» діючої ліцензії на будівельні роботи означає, що підприємство було перевірено на предмет дотримання ліцензійних умов та відповідає ним, що спростовує доводи СДПІ про відсутність у цього контрагента передумов для виконання договірних зобов'язань перед позивачем.

Заперечуючи по операціях позивача з ТОВ «Ренейссанс Констракшн» контролюючий орган в апеляційній скарзі посилається на те, що договори, укладені цими сторонами суперечать п.2 ст.207 Цивільного кодексу України, тому що вони не скріплені печаткою ТОВ «Ренейссанс Констракшн».

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та ТОВ «Ренейссанс Констракшн» були укладені договір №16-001-09 від 02 лютого 2009 року (щодо виконання будівельних робіт) та договір №16/010/09 від 10 червня 2009 року (щодо монтажу обладнання).

На виконання вказаних вище договорів та відповідно до погоджених ними умов та строків виконання робіт, ТОВ «Ренейссанс Констракшн» виконало на підприємстві позивача комплекс будівельних робіт та робіт з монтажу обладнання вугільного відділення, що підтверджується відповідними первинними документами, а саме: актами виконаних робіт з деталізацією виконаних робіт, актами про цільове використання матеріалів замовника, актами про договірну ціну робіт, додатком до договору про базові цини на додаткові роботи, додаткові угоди до договору, вартість додаткових робіт та графіки робіт (т.2 а.с.113-293).

Доказом реальності та дійсності господарських операцій, що мали місце у взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Ренейссанс Констракшн» по вказаним вище договорам, є сертифікат відповідності МК 000707, виданий інспекцією ДАБК у Миколаївській області, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта (окремого пускового комплексу): переведення обертових печей №1 та №2 на вугільне паливо на території позивача, а також наявність в натурі об'єктів будівництва та обладнання вугільного відділення, які будувались та встановлювались на підприємстві позивача силами ТОВ «Ренейссанс Констракшн» на виконання зазначених вище договорів (т.1 а.с.188), що також було досліджено відповідачем під час проведення перевірки, про що зроблений відповідний запис в акті перевірки (т.1, а.с.100-103).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи представник ТОВ «Ренейссанс Констракшн» надавав у суді першої інстанції письмові пояснення щодо підтвердження реальності зазначених господарських операцій.

Довідкою ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 05 серпня 2010 року підтверджено факт відсутності розбіжностей та встановлено відображення в податковому обліку результатів господарських відносин ТОВ «Ренейссанс Констракшн» з позивачем (т.3 а.с.134-138).

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції констатує, що наведені в апеляції доводи щодо порушення позивачем ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», є - безпідставними.

Однією із підстав для прийняття спірних податкових повідомлень - рішень є висновок відповідача про завищення позивачем валових витрат по рядку 04.9 Декларації «від'ємне значення об'єкту оподаткування попереднього податкового року».

Однак, в апеляційній скарзі контролюючий орган не оскаржує рішення суду першої інстанції в цієї частині, яким дані висновки не прийняті до уваги, тому колегія суддів не вбачає підстав проводити правовий аналіз цих порушень.

Заперечуючи в апеляційній скарзі віднесення ПАТ «Югцемент» до складу валових витрат грошові кошти на придбання послуг у ТОВ з іноземними інвестиціями «Дікергофф Україна», апелянт зазначив про те, що акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) не містять будь-якої іншої інформації, яка б надавала можливості визначити, які саме управлінські послуги були надані позивачу, встановити вартість окремих послуг, з яких складається загальна сума за кожним актом.

Досліджуючи дані доводи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Югцемент» та ТОВ ІІ «Дікергофф Україна» було укладено договір про надання управлінських послуг, за умовами якого, останнє надавало позивачу щомісяця комплекс управлінських послуг, які визначені в додатку № 1 до цього договору (т. 1 а. с. 162-168).

Слід зазначити, що відповідач не заперечує сам факт отримання управлінських послуг позивачем, його доводи в цій частині носять суто формальний характер - документи, якими оформлено отримання послуг, не містять всіх необхідних даних.

Як зазначено у п. 1.1. договору про надання управлінських послуг, ТОВ ІІ «Дікергофф Україна» надає позивачу щомісячний комплекс управлінських послуг, які передбачені додатком № 1, який, в свою чергу, містить чотири види управлінських послуг: 1) консультаційні послуги технічного характеру, 2) консультаційні послуги щодо фінансової документації, 3) консультаційні послуги, пов'язані із провадженням кадрової політики, 4) маркетингові послуги. При цьому, додаток № 1 містить достатньо детальний опис того, які саме послуги входять до кожного з цих чотирьох видів.

Додаток № 2 до договору про надання управлінських послуг визначає фіксовану щомісячну ціну за управлінські послуги - 528 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 88 000,00 грн. (т.1 а.с.166).

У п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, на порушення якого посилається СДПІ з ОВП у м. Одесі, зазначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки детальний опис конкретних видів управлінських послуг міститься в додатку № 1 до договору, а ціна за комплекс управлінських послуг є фіксованою, зазначення в акті здачі-прийняття робіт родового поняття «управлінські послуги» не суперечить змісту податкового законодавства, а також умовам договору сторін.

Крім того, як пояснив суду апеляційної інстанції представник позивача, форма надання послуг - це усні та письмові консультації, рекомендації, безпосередня участь у нарадах, засіданнях, обговореннях тощо, у зв'язку з чим, визначити ціну конкретної послуги, фактично неможливо, і саме тому передбачена загальна вартість комплексу управлінських послуг.

Відповідно до складеного ДПІ у Голосіївському районі м. Києва 22 березня 2010 року акта № 134/1-23-40/31029255 про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Дікергофф (Україна)» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2009 року не було встановлено факту завищення даним товариством валових доходів.

Колегія суддів також бажає звернути увагу на те, що попереднім судовим рішенням у даній справі (постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2013 року) була задоволена апеляційна скарга СДПІ з ОВП у м. Одесі і ПАТ «Югцемент» було відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі (т.3 а.с.200).

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи вказане рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд вказав на те, що не було в повному обсязі досліджено правочини між ПАТ «Югцемент» і всіма переліченими контрагентами, в тому числі рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю.

Також колегія суддів приймає до уваги письмові заперечення позивача, в яких він зазначає, що його правовідносини з ТОВ ІІ «Дікергофф Україна» тільки за інший період були предметом розгляду у всіх судових інстанціях і Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про відмову товариству в задоволенні позову зазначив, що платіжні документи та акти здачі - приймання послуг, які містять всі передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» обов'язкові реквізити підтверджують факт здійснення господарської операції.

Немає на законодавчому рівні заборони на віднесення до складу валових витрат платника податку тих витрат, що підтверджені відповідними документами, однак містять не всі реквізити.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Виконуючи вимоги суду касаційної інстанції та провівши правовий аналіз первинної документації, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність порушень з боку позивача податкового законодавства та законодавства про бухгалтерський облік.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового акту не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Югцемент» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя С.Д. Домусчі

суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 31.03.2015 року.