Справа № 826/1531/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2015 року 08:05 № 826/1531/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (позивач-1)
ОСОБА_2 (позивач-2)
до Головного управління юстиції у місті Києві в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (відповідач-1)
Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Ковальчука Олександра Юрійовича (відповідач-2)
про визнання протиправним рішення № 18817691 від 23.01.2015 року, а також зобов'язання зареєструвати право власності,-

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2015 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) та ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) звернулися до суду з позовом до Головного управління юстиції у місті Києві в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (ГУЮ у м. Києві в особі ВДРРПНМ РСГУЮ у м. Києві), державного реєстратора прав на нерухоме майно РСГУЮ у м. Києві Ковальчука Олександра Юрійовича (Ковальчук О.Ю.) про:

- визнання протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23 січня 2015 року №18817691;

- зобов'язання ГУЮ у м. Києві в особі ВДРРПНМ РСГУЮ у м. Києві зареєструвати за ОСОБА_1 (адреса: 04215, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (адреса: 04215 АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності по 1/24 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Зазначають, що згідно з рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2014 р. за ними визнано право власності по 1/24 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом. У січні 2015 року вони звернулися до ВДРРПНМ РСГУЮ у м. Києві із заявою про державну реєстрацію права власності, однак, у відповідь отримали рішення державного реєстратора Ковальчука О.Ю. про відмову у реєстрації, оскільки заяву ними подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Посилаючись на те, що реєстратором у порушення затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 26 грудня 2011 року №3601/5, зареєстрованим в МЮУ Країни 27 грудня 2011 року за №1538/20276 форми (далі - Наказ № 3601/5), у рішенні підстави для відмови відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV із зазначенням вичерпного переліку обставин, які стали передумовою для їх застосування, - не вказано, в той же час, ким та на підставі чого здійснена реєстрація обтяжень на дане домоволодіння, не зазначено, - просили визнати рішення протиправним й відновити їх порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2015 року з метою усунення недоліків заяви та сплати судового збору належним чином, - позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без руху й запропоновано їм у встановлений строк усунути недоліки. Відповідно, 10 лютого 2015 року позивачами через канцелярію суду за вхідним №01-5/9336/15 подано заяву та квитанції (а.с. 32-35).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, витребувано у сторін документи й призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 березня 2015 року представник позивачів адвокат Бондар Віктор Володимирович (договори про надання юридичних та адвокатських послуг від 18.07.2013 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.05.2008 №3322) заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві та надані у справу докази.

Представник ГУЮ у м. Києві головний спеціаліст ВДРРПНМ РСГУЮ у м. Києві Субота Ольга Василівна (довіреність від 31.12.2014 №6330/5.5) про задоволення позову заперечила, пославшись на письмово висловлену позицію (а.с. 40-44). Усно пояснила, що як вбачається з рішення суду, яке виступає документом, що підтверджує виникнення прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули права власності на певні частини в одному домоволодінні, яке розташоване у АДРЕСА_1. Однак, серед поданих заявниками на реєстрацію документів наявним був технічний паспорт у якому містилася відмітка про самовільне будівництво ряду об'єктів не введених в експлуатацію. Тобто, враховуючи, що відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (КМ України) від 13 квітня 2011 року № 461 у разі, коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком, то згідно із частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт не може бути проведена без прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

При цьому, у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що станом на час розгляду заяви позивачів записи щодо обтяження відносно майна у реєстрі вже були відсутні.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно РСГУЮ у м. Києві Ковальчук О.Ю. в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та постановлення рішення відповідно до чинного законодавства.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України у судовому засіданні 26.03.2015 р. ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 (ОСОБА_6.) задоволено частково, рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2014 року скасовано та постановлено нове, яким позовні вимоги, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про прийняття спадщини від 04 серпня 2008 року, видане ОСОБА_6 про право на спадщину за заповітом на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., зареєстровано в реєстрі за №1-3940 (спадкова справа №23/2008). Визнано, зокрема, за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на 1/24 частину жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Визнано, зокрема, за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності в порядку спадкування за законом на 1/24 частину жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 12-14).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року, що набрала законної сили, у справі №758/15730/13-ц заяву ОСОБА_8 (ОСОБА_8.) про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа ГУЮ у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності задоволено. Скасовано арешт з 1/18 частини житлового будинку №40, який зазначений в плані під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами: сарай з погребом під літерою «Б», навіс під літерою «Н», вбиральня під літерою «Ж», спорудження під №1-3, №1, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, накладений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 травня 2012 року (а.с. 15-16).

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 02 грудня 2014 року №30341623 обтяження припинено цього ж дня на підставі вищевказаного рішення суду (а.с. 17).

19 січня 2015 року з проханням здійснити реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ВДРРПНМ РСГУЮ у м. Києві. Згідно копії облікової справи по АДРЕСА_1 позивачами подано копії паспортів громадян України, технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння), виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації 04 квітня 1986 року, рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 квітня 2014 року та два рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року. Крім того, сплачено державне мито (а.с. 45-73).

23 січня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно РСГУЮ у м. Києві Ковальчуком О.Ю. за результатом розгляду заяв позивачів про державну реєстрацію за ними прав та їх обтяжень, прийнято рішення №18817691 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до якого відмовлено у державній реєстрації права власності на нерухоме майно: 1/24 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, оскільки заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (а.с. 11).

Вважаючи таке рішення реєстратора протиправним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у передбачений частиною другою статті 99 КАС України шестимісячний строк звернулися до суду, крім іншого зазначаючи, що на дату прийняття рішення про відмову у реєстрації їх прав, дія обтяження вже була припинена.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог виходить з того, що предметом спору у даній справі є правомірність/неправомірність дій відповідача щодо відмови у реєстрації за позивачами права власності на нерухоме майно.

У взаємозв'язку з вищенаведеним, суд також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім того, вирішуючи спір по суті, суд також виходить з того, що суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави та обставини, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржуване рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку суб'єкта владних повноважень тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені у рішенні, що оскаржується, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

Між тим, особливості державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМ України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок або Порядок № 868).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав проводиться у чітко встановленому порядку, а саме: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження (ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обмежень» однією із підстав для державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили.

Перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначений і пунктом 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, серед яких є і рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно пунктів 24, 28 вищезгаданого Порядку, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову у такій реєстрації. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням державного реєстратора від 23 січня 2015 року №18817691 відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданих 19 січня 2015 року, щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно: житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, оскільки заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. При цьому, всупереч вимогам примітки № 14 до форми рішення, якою передбачено зазначення у рішенні вичерпного переліку обставин, які стали передумовою для прийняття рішення, що затверджено Наказом № 3601/5, у спірному рішенні взагалі відсутня будь-яка деталізація щодо вказаного обтяження.

За наведених обставин суд вважає, що в оскаржуваному рішенні державного реєстратора не зазначено вичерпного переліку обставин, які зумовили прийняття рішення про відмову в реєстрації, не наведено конкретних обставин з посиланням на документи, що стали підставою для відмови, а відтак, рішення є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у т.ч. вимогам п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України.

При цьому, як вбачається із матеріалів облікової справи та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 02 грудня 2014 року №30341623 обтяження на майно зареєстровано 01 червня 2012 року на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 25 травня 2012 року. Проте, на підставі ухвали цього ж суду від 23 грудня 2013 року обмеження припинено. Відповідний запис до реєстру внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 грудня 2014 року №17654526.

Так, згідно ухвали Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року у справі №758/15730/13-ц, яка набрала законної сили, скасований арешт з 1/18 частини житлового будинку №40, який зазначений в плані під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами: сарай з погребом під літерою «Б», навіс під літерою «Н», вбиральня під літерою «Ж», спорудження під №1-3, №1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, накладений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 травня 2012 року.

При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію прав звернулися до органу реєстрації 19 січня 2015 року, тобто після скасування заходів забезпечення позову та внесення відповідного запису до реєстру, що вказує на відсутність законних підстав для відмови позивачам у державній реєстрації прав на їх майно, оскільки в силу судового рішення воно було вільним від обтяжень.

Тобто, обставини, на які послався державний реєстратор в оскаржуваному рішенні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, спростовуються наявними матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державний реєстратор, відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у проведенні реєстрації права власності на нерухоме майно по 1/24 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, не надав належної оцінки заяві позивачів та доданим до неї документам, у зв'язку з чим безпідставно вирішив, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Наведене у сукупності вже само по собі вказує на те, що спірне рішення прийнято без врахування всіх обставин, що мали значення для прийняття спірного рішення та, відповідно є протиправним та підлягає скасуванню вже лише на цій підставі.

Між тим, вже під розгляду справи у суді відповідачами заявлено, що рішення суду про визнання права власності не містить чітких характеристик об'єкта та у технічному паспорті зазначено про самочинне будівництво.

Тобто, зазначено про додаткові обставини, які на думку відповідачів є перешкодою для вчинення реєстраційних дій, які, однак, не були зазначені в оскаржуваному рішенні в обґрунтування його прийняття.

В контексті наведеного суд зазначає, що зазначення про такі обставини вже під час розгляду справи у суді не є підставою для визнання рішення правомірним та підставою для переоцінки обставин, які покладені в основу оскаржуваного рішення.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року наявні відомості про технічні характеристики об'єкту нерухомого майна та чітко і недвозначно визначено об'єкти права. Зокрема, в абзацах другому та третьому другої сторінки рішення конкретизовано житловий будинок дерев'яний, жилою площею 33,70 кв м., загальною площею 43,70 кв м., зазначений в плані під літерою «А», надвірні будівлі та споруди: сарай з погребом під літерою «Б», навіс під літерою «Н», вбиральня під літерою «Ж», спорудження під №1-3, №1. При цьому, сама по собі відсутність наведених даних у резолютивній частині рішення в силу положень ст. 124 Конституції України не може ставити під сумнів встановлені судом обставини чи свідчити про набрання рішенням суду законної сили в частині.

Тобто, відповідачами по суті ставляться під сумнів встановлені судом обставини, у той же час, робляться власні висновки відносно встановлених судом обставин, що, однак, не входить до компетенції відповідачів.

Між тим, суд звертає увагу на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Проте, посилання на судовий порядок дана норма не містить.

Згідно вимог статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України. Усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Таким чином, всупереч зазначеним положенням закону, реєстратор, не маючи жодних правових підстав для відмови в реєстрації права власності на нерухоме майно позивачів, без врахування рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року, що набрало законної сили про встановлення права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заявлений житловий будинок з господарськими спорудами у певних частинах, на підставі якого проводиться реєстрація права власності (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), у її проведенні відмовив.

Наряду із цим, реєстратор оформляючи підстави відмови, не вправі давати правову оцінку висновкам, викладеним в рішенні Апеляційного суду міста Києва щодо їх відповідності або невідповідності вимогам нормативно-правових актів, оскільки висновки щодо відповідності судового рішення вимогам законодавства є прерогативою виключно судів апеляційної та касаційної інстанції.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року згідно статті 319 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-ІV набрало законної сили з моменту проголошення.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановленні судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає, що відсутня необхідність у дослідженні правомірності вказаного рішення, а тому враховує рішення Апеляційного суду міста Києва як належний доказ у справі та законну підставу для проведення державної реєстрації прав.

Суд при вирішенні справи керувався принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень та посадові особи суб'єкта владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідач, діяв необґрунтовано, поза межами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обмежень», що породжує необхідність захисту прав та інтересів позивачів в судовому порядку.

Представником відповідача в судовому засіданні не підтверджено правомірності винесення рішення про відмову в реєстрації права власності, в той час, як позивачами в повній мірі обґрунтовано доведено та надано підтверджуючі матеріали про правомірність заявлених вимог.

У зв'язку з наведеним та з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КАС України суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині шляхом визнання спірного рішення протиправним та його скасування.

Наведені відповідачами обставини та надані ними матеріали, які досліджені під час розгляду справи, не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Що стосується зобов'язання відповідача-1 зареєструвати право власності, то, враховуючи визнані Апеляційним судом м. Києва права позивачів, відсутність інших підстав для відмови у реєстрації, ніж зазначені у спірному рішенні, суд вбачає обов'язок відповідача-1 щодо реєстрації за ОСОБА_1 й ОСОБА_2 права власності на зазначене майно на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року. Відтак, враховуючи наведене та виходячи з положень ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов'язання відповідача-1 вжити заходів по реєстрації за позивачами заявленими ними до реєстрації прав.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Ковальчука Олександра Юрійовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23 січня 2015 року №18817691.

Зобов'язати Головне управління юстиції у місті Києві в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві вжити заходів по реєстрації за ОСОБА_1 (адреса: 04215, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 1/24 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року.

Зобов'язати Головне управління юстиції у місті Києві в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві вжити заходів по реєстрації за ОСОБА_2 (адреса: 04215 АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності на 1/24 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 73 грн. 08 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 10 лютого 2015 року № 0.0.346726769.1.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А.Кармазін