Справа № 484/2774/14-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2015 р. м. Київ К/800/62295/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно виплачених коштів,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області (далі - Управління) пред'явило у суді позов до ОСОБА_4, в якому просило стягнути безпідставно виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в розмірі 9 687, 14 гривень.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги Управління посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового, про задоволення позову.

ОСОБА_4 своїм правом, як сторони у справі, не скористалася та заперечень на касаційну скаргу не подала.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися судами в процесі її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 26 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Управління із заявою про призначення їй державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї, вказавши, що додаткових доходів, крім заявлених її сім'я не отримує, зокрема, чоловік - ОСОБА_5 перебуває на обліку в Первомайському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний з 16 травня 2013 року.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_4 призначено допомогу, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та виплачено - 9 687, 14 гривень.

23 квітня 2014 року ОСОБА_4 повторно звернулася до Управління із заявою про призначення їй державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї та надала довідку з Первомайського міськрайонного центру зайнятості про зняття її чоловіка - ОСОБА_5 з обліку з Первомайського міськрайонного центру зайнятості з 22 січня 2014 року.

За таких обставин, позивач дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_4 не повідомила про настання обставин, які виключають підставу для отримання державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї, а саме зняття її чоловіка з обліку, як безробітного з 22 січня 2014 року, то отримана нею допомога призначена з 26 грудня 2013 року в сумі 9 687, 14 гривень підлягає поверненню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Управлінням не доведено факт наявності умисних дій відповідача, спрямованих на навмисне подання недостовірних відомостей чи приховування відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, а також не доведено, що шкода позивачеві завдана саме з її вини.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини другої статті 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Пунктом 5 частини другої статті 17 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Однак, такий суб'єкт владних повноважень може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 50 КАС України, до переліку яких віднесено також випадки, встановлені іншими законами.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13, згідно з якою справи за позовами органів Пенсійного фонду України до підприємств, організацій, установ про стягнення суми зайво виплачених пенсій не належать до адміністративних справ, оскільки містять вимоги про відшкодування шкоди.

Так, Верховним Судом України зазначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення переплаченої пенсії у зв'язку з наданням відповідачем недостовірних відомостей.

Враховуючи те, що характер спорів між органами Пенсійного фонду України та підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами з приводу стягнення надмірно сплаченої пенсії, а також між органом соціального захисту населення та фізичними особами з приводу стягнення безпідставно виплаченої допомоги є аналогічним, то на даний спір юрисдикція адміністративних судів також не поширюється.

Відтак, між даними особами склалися відносини, що стосуються стягнення надміру виплаченої суми допомоги, що регулюються цивільним законодавством, а тому повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 157, 222, 228, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрити.

Роз'яснити Управлінню соціального захисту населення Первомайської міської ради Миколаївської області про право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников