Справа № 212/6571/2012
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 212/6571/2012

Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

17 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

представника позивача - Юхименко Любові Денисівни,

представника відповідача - Данилюка Віталія Миколайовича,

представника відповідача - Олійник Наталії Миколаївни,

представника відповідача - Літвіна Сергія Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 13 червня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2012 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Вінниці з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними та незаконними дій відповідача по факту відмови виплачувати позивачу середню вартість санаторно-курортної путівки за невикористані путівки (грошової компенсації в розмірі середньої вартості) протягом 2010-2011 років як інваліду війни ІІ групи; стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача грошову компенсацію у розмірі середньої вартості санаторно-курортної путівки в розмірі 4 840,7 грн. на підставі додатку до наказу Міністра оборони України № 128 від 04.02.2011 року про граничний розмір плати за послуги санаторного лікування.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 червня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 червня 2012 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується копіями довідок серії 10 ААА № 316737 та серії 10 ААА № 681381, також копією посвідчення серії НОМЕР_1 , та має право на пільги, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Не погодившись з розміром виплаченої компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки, позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації невикористаних санаторно-курортних путівок, виплаченої позивачу, відповідає вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санітарно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Інваліди війни забезпечуються путівками відповідно органами соціального захисту населення, охорони здоров`я, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону України та іншими органами за місцем перебування на обліку або за місцем роботи.

За бажанням інвалідів замість путівки до санаторію, профілакторію або будинку відпочинку вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни I - II груп - у розмірі середньої вартості путівки, інваліди війни III групи - 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Разом з тим, пунктом 20 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" виключено.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в тому числі й пункт 20 розділу II цього Закону щодо виключення абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008, тобто з 22.05.2008 року, відновили свою дію вищезазначені положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту".

Протягом 2009 - 2011 років норма абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" не змінювалася, нечинною у встановленому законом порядку не визнавалася, а тому підлягає застосуванню.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм встановлено, що позивач як інвалід ІІ групи має право на грошову компенсацію в розмірі середньої вартості путівки відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що позивач просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь грошову компенсацію у розмірі середньої вартості санаторно-курортної путівки в розмірі 4 840,7 грн. на підставі додатку до наказу Міністра оборони України № 128 від 04.02.2011 року про граничний розмір плати за послуги санаторного лікування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наказ Міністра оборони України № 128 від 04.02.2011 року, на який посилається позивач, не встановлює розміру середньої вартості санаторно-курортної путівки, яка підлягає відшкодуванню у разі її невикористання особою, яка має на неї право.

Механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" та "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" визначається та регулюється Порядком виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 р. № 785 (далі - Порядок). Вказаний порядок прийнятий на виконання Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини 2 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується інвалідам війни та інвалідам, зазначеним у статті 6-2 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Грошова компенсація виплачується у таких розмірах: інвалідам I і II груп - 100 відсотків середньої вартості путівки; інвалідам III групи - 75 відсотків середньої вартості путівки.

Підставою для виплати грошової компенсації є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Частиною 6 Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Згідно з ч. 7 Порядку середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Мінпраці за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16.02.2011 року № 55 "Про встановлення середньої вартості санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування встановлено середню вартість санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", у сумі 300 грн.

Згідно із наказом Міністерства соціальної політики України від 07.03.2012 року № 127/330 "Про встановлення середньої вартості санаторно-курортної путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортного лікування" розмір компенсації інвалідам за групами інвалідності становить: І та ІІ група у розмірі 320 грн.

Враховуючи, що на виконання ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інших нормативно-правових актів не приймалося, а вищезазначені нечинними не визнавалися, не скасовувалися, тому до спірних правовідносин щодо визначення розміру середньої вартості санаторно-курортної путівки підлягають застосуванню відповідні накази Міністерства соціальної політики України.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив йому у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Вінниці від 13 червня 2012 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 березня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.