Справа № 694/168/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 694/168/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Нестерук Т.М. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона згідно рішення сесії міської ради від 23.01.2013 року отримала право на оформлення документів на користування земельною ділянкою та не змогла його реалізувати, оскільки земельна ділянка виявилась приватизованою ОСОБА_3 Вважає, що рішення сесії Звенигородської міської ради № 31-25/ VI від 24.04.2013 року є незаконним, оскільки міська рада не може сама скасувати свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав і суб'єкти цих прав відносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що 12.12.2012 року ОСОБА_2 звернулась до Звенигородської міської ради із заявою про надання їй земельної ділянки площею 500 кв.м. в користування на умовах оренди терміном на 40 років (а.с. 9).

Рішенням Звенигородської районної ради від 27.12.2012 року № 14-11 було погоджено межі земельної ділянки, яка знаходиться в адміністративних межах Звенигородської міської ради та межує із земельною ділянкою, на якій розташовано котельню гуртожитку №2 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 23.01.2013 року № 28-14/VI ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо оформлення права користування на земельну ділянку площею 500 кв.м. на умовах оренди терміном на 5 років для городництва, яка прилягає до садиби по АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 24.04.2013 року № 31-25/VI за результатами розгляду листа Звенигородського міжрайонного прокурора було скасовано рішення сесії Звенигородської міської ради №28-14/ VI від 23.01.2013 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2.» (а.с.7).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно договору дарування від 13 липня 1994 року ОСОБА_3 є власником 7/25 частини будинку по АДРЕСА_3 розташованого на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. (а.с. 17-18).

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 21.10.2009 року № 46-1/V було надано дозвіл на виконання робіт по виготовленню технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 524,16 кв.м., для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 та було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на вищевказану земельну ділянку (а.с. 14)

Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 27.01.2010 року № 49-2/5 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_3 та передано у власність вищевказану земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с. 15).

На підставі вказаного рішення міської ради на ім'я ОСОБА_3 було виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 (а.с.16).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради пере дають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з вимогами ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки або свідоцтвом про право на спадщину; право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування, а право оренди - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Офіційне тлумачення цієї частини статті було надано Конституційним Судом України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 року, за змістом якого відповідно до частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням міської ради від 23.01.2013 року позивачу ОСОБА_2 було надано лише дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою та вона мала в місячний термін укласти договір з ліцензованою землевпорядною організацією на виготовлення документації. Отже таке рішення міської ради є ненормативним правовим актом одноразового застосування.

При звернення у відділ Держземагенства ОСОБА_2 було відмовлено в укладенні договору через те, що земельна ділянка, яку вона мала намір взяти в оренду, вже знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 Право користування земельною ділянкою у позивача ще не виникло, оскільки передача земельної ділянки відбувається після затвердження міською радою проекту із землеустрою, укладання договору оренди земельної ділянки та реєстрації цього договору в Державній реєстраційній службі.

ОСОБА_3, дізнавшись про наміри ОСОБА_2 взяти в оренду належну йому земельну ділянку, звернувся із заявою до Звенигородської міжрайонної прокуратури, в якій просив розібратись з незаконними діями щодо його земельної ділянки з боку сусіда (в судовому засіданні з'ясовано, що це сім'я позивача) та забезпечити участь прокурора на засіданні сесії міської ради при вирішенні цього питання (а.с. 36).

Звенигородський міжрайонний прокурор 12.04.2013 року направив заяву ОСОБА_3 для розгляду на земельній комісії міської ради та просив повідомити заявника про прийняте рішення (а.с. 35).

На засіданні земельної комісії була розглянута заява ОСОБА_3

У зв'язку з тим, що відповідно до Земельного кодексу України міська рада не має права розпоряджатися землями державної та приватної власності, земельна комісія рекомендувала сесії міської ради скасувати рішення міської ради №28-14/ VI від 23.01.2013 року як таке, що не відповідає чинному законодавству.

Таким чином, на сесії міської ради було прийняте рішення № 31-25/VI від 24.04.2013 року «Про розгляд листа Звенигородської міжрайонної прокуратури », яким скасовано рішення №28-14/VI від 23.01.2013 року.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення відповідача відповідає чинному законодавству України і не суперечить рішенню Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, оскільки Рішення № 28-14/VI від 23.01.2013 року було скасоване органом місцевого самоврядування з мотиву невідповідності законам України, а саме: Земельному кодексу України, який не передбачає повноважень міської ради щодо розпорядження земель, які знаходяться в приватній власності громадян.

При цьому колегія суддів вважає правильним критичне сприйняття судом першої інстанції посилання позивача на положення п. 5 мотивувальної частити рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, відповідно до якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, оскільки рішення міської ради № 28-14/VI від 23.01.2013 року не призвело до виникнення правовідносин, а ним лише було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо оформлення права користування на земельну ділянку. При цьому, навіть на момент скасування цього рішення ОСОБА_2 не було укладено договір з ліцензованою землевпорядною організацією щодо виготовлення проекту із землеустрою, як вказано в п. 2 рішення міської ради № 28-14/VI від 23.01.2013 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення сесії міської ради № 31-25/VІ від 24.04.2013 року, яким скасовано рішення сесії Звенигородської міської ради №28-14/VI від 23.01.2013 року, прийнято відповідачем відповідно до чинного законодавства України та не підлягає скасуванню, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.