Справа № 2а-1362/10/1370
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2010-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

25.05.2010 р. № 2а-1362/10/1370

о 13 год., 51 хв.
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В.

секретар судового засідання Черній Ю.Л.

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, представник -ОСОБА_2 (довіреність від 13.05.2009 року)
до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова, представник -Задорожній І.В. (довіреність № 24537/101/10-017 від 20.10.2009 року)
про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення № /1 від 30.03.2009 року

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова про скасування податкового повідомлення № /1 від 30.03.2009 року на суму 13383,39 грн. з підстав, що з продажу частки в статутному фонді товариства отримала інвестиційний прибуток. Частку в товаристві набула в тому числі за рахунок внесення іменного приватизаційного майнового сертифікату. Відповідно, не включається до складу загального річного оподаткованого доходу дохід отриманий від продажу інвестиційних активів, одержаних в процесі приватизації в обмін на приватизаційні сертифікати.

23.02.2010 року позивачем подано уточнення позовних вимог щодо підстав позову, про те, що спірним податковим повідомленням визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників. Спірне податкове повідомлення підлягає скасуванню, оскільки позивач у своїй підприємницькій діяльності не використовувала найману працю, відповідно не зобов'язана сплачувати податок з доходів найманих працівників.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з врахуванням поданих уточнень позовних вимог.

Позиція відповідача викладена в запереченні від 19.04.2010 року. Відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки позивачем подано декларацію про доходи, одержані у 2007 році, в якій відображено суму нарахованого доходу 1000,00 грн. з продажу частки. Відповідач вважає, що податкове повідомлення № /1 від 30.03.2009 року на суму 13383,39 грн. є правомірним з підстав, що дохід позивача з продажу частки в статутному фонді товариства в розмірі 89222,60 грн. підлягає оподаткуванню за ставкою 15%. На частину доходу за рахунок внесення іменного приватизаційного майнового сертифікату податкові зобов'язання не нараховувались.

Представник відповідача щодо зазначення в спірному податковому повідомлені суми податкового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників, додатково пояснив, що позивач у своїй підприємницькій діяльності не використовувала найману працю, відповідно не зобов'язана сплачувати податок з доходів найманих працівників. Неправильне зазначення назви податку та коду платежу зумовлене програмою, і носить формальний характер. По суті позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, просив позов задоволити повністю з врахуванням поданих уточнень позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив наступні обставини:

Позивач подала декларацію про доходи, одержані у 2007 році, в якій задекларовано дохід від продажу частки у сумі 1000,00 грн.

30.03.2009 року Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення № 0/1. У згаданому повідомленні не вказано відповідно до якої норми закону зроблено розрахунок податкових зобов'язань в сумі 13383,39 грн. Лише зазначено, що визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб»№ 889-ІV від 22.05.2003 року із змінами і доповненнями, Наказом МФ України «Про бюджетну класифікацію та її запровадження»№ 604 від 27.12.2001 року, КАС України.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Згідно ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п. 1.15. ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього ж Закону.

Згідно п.п. 4.2.13. п. 4.2. ст. 4 цього Закону, до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери формах.

Згідно п. 7.1. ст. 7 цього ж Закону, ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Згідно п.п. 8.1.1. п. 8.1. ст. 8 цього ж Закону, податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах ст. 7 цього ж Закону.

Згідно п.п. 9.6.2. п. 9.6. ст. 9 цього ж Закону, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу.

Згідно п. 17.1. ст. 17 цього ж Закону, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

Суд не погоджується із поясненнями представника відповідача про те, що по суті позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб, а неправильне зазначення назви податку та коду платежу є формальністю, оскільки згідно класифікації доходів бюджету вказані зобов'язання мають різні коди. Розрахунок вказаних

зобов'язань здійснюється за різними, незалежними одна від одної самостійними нормами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Наслідком встановлення судом невідповідності рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта протиправним, при умові, що може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) таку невідповідність. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Через відсутність посилання в спірному податковому повідомлені на порушення певних норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», суд не може визнати встановити наявність чи відсутність порушень позивачем податкового законодавства.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказане не звільняє позивача від обов'язку сплатити суму податкового зобов'язання від продажу окремого інвестиційного активу, з врахуванням вимог законодавства.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. Дана обставина надасть податковому органу можливість визначити у встановленому законом порядку суму податкового зобов'язання позивача.

Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеній у постанові від 05.12.2006 року.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Посилання представника відповідача, що по суті позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб, а неправильне зазначення назви податку та коду платежу зумовлене програмою, і носить формальний характер. Суд не погоджується із позицією відповідача у справі, що вказані порушення є формальними і не можуть впливати на результат прийняття податкового повідомлення, оскільки суд не може собою підміняти податковий орган і надавати оцінку значення вищевказаних порушень на результат прийняття податкового повідомлення, яке приймається керівником відповідача. Суд не повноважений давати оцінку впливу вказаних порушень, оскільки такими повноваженнями наділений лише керівник відповідача, суд вправі надати оцінку оскаржуваному податковому повідомленню в межах предмету позову по даній справі.

Така позиція суду щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року за № 13, згідно яких суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень; із позицією Європейського суду з прав людини викладеною у рішеннях по справах: «Класс та інші проти Німеччини»від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії»(Заява N 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії»(Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року, «Єрузалем проти Австрії», (Заява N 26958/95), Страсбург, від 27 лютого 2001 року, «Реквеньї проти Угорщини», (Case of Rekvenyi v. Hungary), (Заява N 25390/94), Страсбург, від 20 травня 1999 року, згідно яких завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем не переконують у підставності заперечень позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вимог ст. 162 КАС України податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова від 30.03.2009 року № 0/1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів найманих працівників, є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено відсутність законних підстав позивачу нарахування вказаного податку.

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова № 0/1 від 30.03.2009 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1) 3,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному обсязі 27.05.2010 року.

Суддя Гавдик З.В.