Справа № 2а-2349/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 197/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області про визнання незаконною постанови,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області (далі - ДАБК) в якому просив визнати незаконною постанову відповідача про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17.04.2012 №322 (далі - Постанова).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 2005 року не являється власником частини корівника реконструкцію якого без додержання державних стандартів, норм і правил було виявлено відповідачем, а відтак не може відповідати за встановлені порушення, що безпідставно не взято до уваги та не перевірено працівниками ДАБК під час перевірки. При цьому, зазначає, що уже двічі сплачував виставлені йому незаконно штрафи, однак відповідач, так і не спромігся перевірити вищезазначені обставини та сприйняв це як визнання ним скоєних порушень.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2012 року в справі №0909/2349/12 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову якою задовольнити його позов повністю. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що сплата ним попередніх штрафів та його підпис на процесуальних документах відповідача не є та не свідчить про визнання ним своєї вини у вчиненні виявлених порушень. Більше того, в додатках до апеляційної скарги вказує, що реконструйований об'єкт уже зданий його власником Фермерським господарством «Спаське» (далі - ФГ) у експлуатацію, як такий, що в цілому відповідає усім будівельним нормам та правилам, за погодженням із відповідачем.

ДАБК у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач особисто підписав рішення ДАБК щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, то фактично ознайомився із своїми правами, обов'язками та визнанням його особою правопорушення, а відтак засвідчив згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими за таких міркувань.

Так, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що провадження щодо розгляду заявленого позову регулюється ст.171-2 КАС України, якою встановлюються особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте, як вбачається із матеріалів справи предметом оскарження у даній справі є постанова ДАБК про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до правил предметної підсудності та особливостей провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи рішення суб'єкта владних повноважень в справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності (п.2 ч.1 ст.18, ст.171-2 КАС України) місцевому загальному суду як адміністративному підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, п.1 ч.2 ст.18 КАС України передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Позивач був притягнутий до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності і постановою про накладення штрафу до нього були застосовані фінансові санкції, на підставі Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а не в порядку провадження у справі про адміністративні правопорушення, як це зазначено Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області.

Правопорушення у сфері містобудівної діяльності не є адміністративним правопорушенням, а накладення штрафу на підставі Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» не є адміністративним стягненням, оскільки являється адміністративно-господарською санкцією.

У зв'язку з цим апеляційний суд вважає, що положення ст.171-2 КАС України на спірні правовідносини, що виникли між сторонами, в тому числі щодо визнання постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2012 року остаточною та такою, що не підлягає оскарженню, не поширюються.

В даному випадку має місце спір між фізичною особою та державним органом, а отже такий підсудний окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, яке є предметом оскарження, прийнято неповноважним судом, що є безумовною підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

По суті розглядуваного спору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.01.2012 ДАБК було проведено позапланову перевірку об'єкта будівництва по вул.Шашкевича, 123 в с.Спас Коломийського району, а саме частини приміщення корівника, про що складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 12.01.2012 (а.с.35).

Вказаною перевіркою було встановлено недодержання державних стандартів, норм і правил під час реконструкції частини вказаного корівника під зал урочистих подій, що є порушенням п.1 ч.1 ст.25 Закон України «Про основи містобудування».

На підставі акта перевірки та зафіксованих у ньому порушень 12.01.2012 відповідачем було прийнято припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил (про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення. Реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт) №39 (далі - Припис), яким вимагалось привести технічну документацію у відповідність із чинним законодавством до 12.04.2012 (а.с.36).

11.04.2012 ДАБК було проведено позапланову перевірку виконання Припису, та встановлено, що такий позивачем не виконано, що є порушенням абз.3 п.14 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок) (а.с.6).

Того ж дня було складено також протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (а.с.7) вчинене ОСОБА_1 у зв'язку із невиконанням Припису та прийнято на його підставі Постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.1 п.1 ч.6 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в сумі 10940грн (а.с.5).

Не погодившись із вказаною Постановою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 п.1 Порядку передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекції).

При цьому, п.11 вказаного Порядку передбачено право посадових осіб інспекцій (тобто Держархбудінспекції та її територіальних органів) під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а також складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом.

Пунктом 13 Порядку, передбачено, що суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний зокрема, виконувати вимоги інспекції щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у ДАБК наділене повноваженнями здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема шляхом видання обов'язкових для виконання приписів, а також має право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи.

Однак, слід зазначити, що чинним законодавством визначено конкретних суб'єктів архітектурної та містобудівної діяльності, які можуть та повинні відповідати за виявленні контролюючим органом правопорушення.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність», суб'єктами архітектурної діяльності є зокрема, замовники проектів та будівництва об'єктів архітектури, а також власники і користувачі об'єктів архітектури. Замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування.

Як вбачається із матеріалів справи, недодержання державних стандартів, норм і правил було зафіксовано ДАБК під час реконструкції частини корівника по вул.Шашкевича, 123 в с.Спас Коломийського району.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що власником вказаного корівника який відповідно і проводив його реконструкцію не є ОСОБА_1, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, право власності на вказаний корівник було оформлено на ФГ, членом якого позивач починаючи з 20.09.2009 не являється (а.с.9-14), а 01.08.2005 ФГ отримано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно (а.с.15).

Зазначені обставини також підтверджуються і листом Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 28.01.2010 №93 (а.с.16), згідно якого право власності на нежитлові будівлі, в перелік яких входить і вищезгаданий корівник було зареєстровано 03.08.2005 за ФГ, а право власності ОСОБА_1 було погашено у зв'язку із цим.

Відповідно до ст.120 ЗК України оскільки ФГ набуло права власності на будівлю корівника до нього також і перейшло право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що ДАБК притягнуто до відповідальності за порушення містобудівного законодавства безпідставно, оскільки відповідати за виявлені під час перевірки порушення повинен власник об'єкта реконструкції, яким відповідно являється ФГ.

Посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю може видати припис чи накласти штраф лише на особу (особі), яка здійснила (здійснює) таке будівництво, однак у даному випадку ДАБК не доведено, що саме позивач здійснював відповідну реконструкцію корівника.

Щодо покликання суду першої інстанції на те, що оскільки позивач підписав відповідні протоколи, акти та припис відповідача, то такий засвідчив таким чином свою згоду на притягнення його до відповідальності на думку апеляційного суду є голослівними та безпідставними, оскільки вказане не підтверджує вчинення ним виявленого правопорушення, відповідальність за яке, як було встановлено повинен нести власник або користувач об'єкта будівництва який здійснював відповідну реконструкцію, а також не свідчить про правомірність прийнятої щодо нього Постанови.

Більше того, позивачем на підтвердження своїх доводів було також зазначено, що станом на момент розгляду справи, реконструйований об'єкт зал урочистих подій (колишній корівник) був зданий в експлуатацію на підставі позитивного висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.07.2012 №4754, як такий, що в цілому відповідає будівельним нормам і правилам, дотримання яких вимагається при будівництві та реконструкції подібних об'єктів. При цьому, прийняття вказаного об'єкта в експлуатацію погодив і відповідач.

Також, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.10.2014 №28412671 нежитлове приміщення, демонстраційний зал сільськогосподарської продукції з кафетерієм та офісно-побутовими приміщеннями (колишній корівник) належить на праві власності ФГ.

Вказані обставини ДАБК не заперечуються та не спростовано, а відтак такі додатково підтверджують безпідставність накладених на позивача санкцій за невиконання Припису, який окрім всього наведеного і не міг бути ним виконаний в силу того, що ОСОБА_1 не виступав у спірних правовідносинах як суб'єкт містобудування який здійснює (здійснював) відповідну реконструкцію.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною та скасування Постанови.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17 квітня 2012 року №322.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 03 квітня 2015 року.