Справа № 804/1867/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 р. Справа № 804/1867/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріКанівець К.В.
за участю:
представника позивача представника відповідача Ремез К.І. Бейгул А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" (далі-ТОВ «Росукрмеханіка», підприємство, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 16.01.2015р.

Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, надавши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій податкового органу, оскільки, на думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято упереджено, без взяття до уваги наданих під час перевірки документів та доказів. Позивач стверджує, що висновки податкового органу, відображені в акті перевірки не мають ні юридичного, ні фактично підгрунття, оскільки при складанні акту перевіряючими допущено неповне з'ясування обставин взаємовідносин з ТОВ «ФЛИП», не перевірено фактичне виконання господарських операцій, які носять реальний характер, що повністю підтверджено наданими та оформленими належним чином первинними документами, у зв'язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надавши обгрунтування - аналогічні викладеним у запереченнях на позов та додаткових поясненнях.

Позиція відповідача аргументована тим, що у відповідності до отриманої податковим органом інформації із акту про неможливість проведення звірки контрагента позивача, а також, зважаючи на ненадання позивачем рохрахункових документів на оплату товару, контролюючий орган з'ясував, що реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Росукрмеханіка» та його постачальника - ТОВ «ФЛИП» не підтверджується, а надані платником первинні д.окументи є формально складеними та містять недостовірні відомості. Відповідач вважає, що відображені у податковій звітності ТОВ «Росукрмеханіка» взаємовідносини між вказаними підприємствами здійснені з метою заниження об'єкта оподаткування та отримання податкової вигоди, у зв'язку з чим оскаржуване рішення є правомірним.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Росукрмеханіка» () зареєстровано як юридичну особу Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 21.01.2008р.

Згідно виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до основних видів діяльності підприємства належить:

46.90 Неспеціалізована оптова торгівл;

28.15 Виробництво підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач і приводів;

28.22 Виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування;

33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення;

33.20 Установлення та монтаж і устаткування.

Позивач перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі-ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, податковий орган, відповідач) від 22.01.2008р. за №13330.

У період з 31.10.2014р. по 06.11.2014р. на підставі наказу «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Росукрмеханіка» ()» №1842 від 31.10.2014р. та у відповідності до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України працівниками ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська було проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємства, за результатами якої відповідачем складено Акт «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Росукрмеханіка» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських відносин ТОВ «ФЛИП» () за липень 2014 року» №3355/04-62-22-3/36681592 від 13.11.2014р. (далі-акт перевірки).

В результаті проведеної перевірки податковий орган прийшов до висновку про порушення ТОВ «Росукрмеханіка» п.185.1 ст. 185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п.201.6, п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України у вигляді заниження підприємством у липні 2014 року податку на додану вартість на суму 79 160, 00 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська було сформовано податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015р., яким збільшено суму податкового зобов'язання ТОВ «Росукрмеханіка» по податку на додану вартість на загальну суму 98 950, 00 грн., в т.ч. - за основним платежем в сумі 79 160, 00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 19 790, 00 грн.

Не погодившись із висновками податкового органу та винесеним на підставі акту перевірки податковим повідомлення-рішення, ТОВ «Росукрмеханіка» звернулось до суду із даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Так відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, зокрема, дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, зазначеними нормами передбачено право платника податків на віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, незалежно від початку використання таких основних фондів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України - платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну , складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної (п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України).

Таким чином, оплата товарів (послуг) відповідно до умов договору або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм Податкового кодексу України, до податкового кредиту підлягає включенню частина податку, сплачена (нарахована) платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам з метою подальшого використання у господарській діяльності, а відтак отримання податкової накладної, яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), є підставою для виникнення права платника податку на податковий кредит.

Для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Аналіз вищезазначених норм законодавства, яке регулює порядок формування податкового кредиту, не передбачають позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту в разі порушення його контрагентами вимог податкового законодавства по ланцюгу постачання.

Факт порушення позивачем норм податкового законодавства у вигляді відсутності фактичного постачання товарів ТОВ «Росукрмеханіка» по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «ФЛИП» базується на змісті акту ДПІ у Печерському районі м.Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ФЛИП» (податковий номер 39058613) щодо підтвердження господарських відносин платника податків за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р.» №2685/26-55-22-01/39058613 від 02.09.2014р., у якому податковий орган зазначив про неможливість підтвердження здійснення господарських операцій ТОВ «ФЛИП» з його контрагентами у зв'язку з відсутністю підприємства за податковою адресою.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Відповідно до ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до витрат та податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 р. у справі "Булвес АД" проти Болгарії (заява №3991/03) було встановлено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Слід мати на увазі, що в розумінні Цивільного та Господарського кодексів України необхідною умовою для висновку про нікчемність правочину є докази наміру сторін на протизаконний результат. При цьому намір юридичної особи визначається умислом особи, яка підписала відповідний договір.

В Акті не наведено інформації про наявність судових рішень щодо визнання укладених правочинів недійсними як боку його учасників, так і з боку третіх осіб. Жодних документальних доказів про неможливість роботи контрагента-постачальника ПП «Росукрмеханіка» у перевіряємий період до суду не надано.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" №996-XIV від 16.07.1999р., первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції відповідно до чинного законодавства.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 02.06.2014р. між ТОВ «ФЛИП» (Постачальник) та ТОВ «Росукрмеханіка» (Покупець) був укладений договір поставки №02/06 щодо постачання редукторів та їх комплектуюючих деталей.

На підтвердження виконання зазначеного договору сторонами договору складено такі первинні документи:

-податкова накладна №3 від 01.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-070134 від 01.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-070134 від 01.07.2014р., товарно-транспортна накладна №01/07 від 01.07.2014р. на загальну суму 39 840, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі - 6640, 00 грн.);

-податкова накладна №33 від 02.07.2014р., видакова накладна №ФЛ-070221 від 02.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-070221 від 02.07.2014р., товарно-транспортна накладна №02/07 від 02.07.2014р. на загальну суму 39 480, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі- 6640, 00 грн.);

-податкова накладна №67 від 03.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-070325 від 03.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-070325 від 03.07.2014р., товарно-транспортна накладна №03/07 від 03.07.2014р. на загальну суму 33 120, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі-5520,00 грн.);

-податкова накладна №95 від 04.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-070414 від 04.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-070414 від 04.07.2014р., товарно-транспортна накладна №04/07 від 04.07.2014р. на загальну суму 42 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі -7000, 00 грн.);

-податкова накладна №1847 від 07.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-070701 від 07.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-070701 від 07.07.2014р., товарно-транспортна накладна №07/07 від 07.07.2014р. на загальну суму 39 840, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі-6640, 00 грн.);

-податкова накладна №212 від 08.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-070823 від 08.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-070823 від 08.07.2014р., товарно-транспортна накладна №08/07 від 08.07.2014р. на загальну суму 39 840, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі-6640, 00 грн.);

-податкова накладна №277 від 10.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-071017 від 10.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-071017 від 10.07.2014р., товарно-транспортна накладна №10/07 від 10.07.2014р. на загальну суму 50 400, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі-8400, 00 грн.);

-податкова накладна №397 від 14.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-071433 від 14.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-071433 від 14.07.2014р., товарно-транспортна наклдана №14/07 від 14.07.2014р. на загальну суму 50 400, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі -8400, 00 грн.);

-податкова накладна №606 від 21.07.2014р. видаткова накладна №Фл-072133 від 21.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-072133 від 21.07.2014р. на загальну суму 9600, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі -1600, 00 грн.);

-податкова накладна №657 від 22.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-072218 від 22.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-072218 від 22.07.2014р., товарно-транспортна накладна №22/07 від 22.07.2014р. на загальну суму 39 840, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі -6640, 00 грн.);

-податкова накладна №667 від 23.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-072318 від 23.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ_072318 від 23.07.2014р., товарно-транспортна накладна №23/07 від 23.07.2014р. на загальну суму 39 840, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі -6640, 00 грн.);

-податкова накладна №697 від 24.07.2014р., видаткова накладна №ФЛ-072421 від 24.07.2014р., рахунок-фактура №ФЛ-072421 від 24.07.2014р., товарно-транспортна накладна №24/07 від 24.07.2014р. на загальну суму 50 400, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі- 8400, 00 грн.).

У матеріалах перевірки відсутні посилання податкового органу на наявність розбіжностей або помилки в оформленні вищезазначених первинних документах.

В обгрунтування порушення підприємством норм податкового законодавства у вигляді неправомірного формування ТОВ «Росукрмеханіка» суми податкового кредиту по податку на додану вартість у липні 2014 року податковий орган також зазначив таке.

Перевезення товару за договором №02/06 від 02.06.2014р. здійснювалось фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (і.н. НОМЕР_1), що підтверджується наданими до податкового органу товарно-транспортними накладними (далі- ТТН).

Проаналізувавши надані ТТН, перевіряючі ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська прийшли до до висновку, що водій ОСОБА_5 фізично не міг здійснити перевезення за маршрутом м.Київ-м.Дніпропетровськ, що свідчить про неможливість проведення таких перевезень з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів.

Суд критично оцінює дані твердження, оскільки товар, що постачався ТОВ «Росукрмеханіка» за договором №02/06 від 02.06.2014р. (редуктори) не є великогабаритним, специфічним та не потребує особливих умов перевезення, а посилання на віддаленість контрагентів не може свідчити про неможливість проведення операцій з перевезення товару від контрагента-постачальника до покупця.

Також на підтвердження здійснення розрахунків між сторонами за договором поставки №02/06 від 02.06.2014р. позивачем надано до суду копії платіжних доручень, а саме:

-платіжне доручення №622 від 16.07.2014р. на суму 50 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 8333, 33 грн.);

-платіжне доручення №623 від 17.07.2014р. на суму 16 877, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 2812, 83 грн.);

-платіжне доручення №642 від 05.08.2014р. на суму 45 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 7500, 00 грн.);

-платіжне доручення №644 від 06.08.2014р. на суму 45 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі7500, 00 грн.);

-платіжне доручення №649 від 07.08.2014р. на суму 55 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 9166, 66 грн.);

-платіжне доручення №662 від 20.08.2014р. на суму 59 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 9833, 33 грн.);

-платіжне доручення №665 від 26.08.2014р. на суму 55 403, 00 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі 9233, 00 грн.).

Дані документи в силу норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій, та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної, вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 35 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Так при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Таким чином, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару у ланцюгу постачання податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що суми податку на додану вартість, сплачені ТОВ «Росукрмеханіка» при придбанні товарів та отриманні послуг у контрагента-постачальника і контрагента-покупця, віднесені до складу податкового кредиту з дотримання приписів п.198.1-198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Факт передання товару (набуття платником права власності) підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, із наявних у матеріалах справи копіях угод про постачання вбачається, що ТОВ «Росукрмеханіка» не є кінцевим споживачем, придбаної у ТОВ «ФЛИП» продукції (редуктори), оскільки позивачем були укладені договори про постачання зазначеного товару ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» та ПАТ «Марганецький ГЗК».

Стосовно тверджень ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про порушення позивачем норм податкового законодавства, у зв'язку з тим, що під час проведення перевірки ТОВ "Росукрмеханіка" не надано сертифікати якості, що, на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність факту придбання товару - слід зазначити наступне.

Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів ТОВ "Росукрмеханіка", оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.

Крім того, наявність або відсутність окремих документів, в тому числі і первинних документів щодо якості товару та сертифікатів відповідності заводу-виробника, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Зміни майнового стану ТОВ «Росукрмеханіка» відображено у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідачем не досліджувались та не відображені в акті перевірки умови договору, факт здійснення господарських операцій між ТОВ «Росукрмеханіка» та ТОВ «ФЛИП» за перевірюваний період, мета придбання товарів/послуг, обставини використання придбаних у постачальників товарів/послуг у господарській діяльності позивача.

Враховуючи викладене, акт перевірки не містить об'єктивного викладення обставин, які є підставою для нарахування грошових зобов'язань, позбавлення права на податковий кредит або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції' України і діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених па контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушення прав і охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України.

З огляду на викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 16.01.2015р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росукрмеханіка" () судові витрати у розмірі 197, 90 грн. (сто дев'яносто сім гривень дев'яносто копійок).

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 02 березня 2015 року

Суддя Р.А. Барановський