Справа № 826/1832/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/1832/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2015 року № 826/1832/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ГРАНД ГАЛЕРЕЯ» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування наказу.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ТС ГРАНД ГАЛЕРЕЯ» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі також – відповідач), в якому просило:

- скасувати повністю наказ Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 29 січня 2015 року №237 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що наказ №237 прийнятий необґрунтовано та упереджено по відношенню до позивача, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача, які не підтверджені жодним доказом та не відповідають фактичним обставинам. У судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що наказ від 29 січня 2015 року №237 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» був прийнятий з підстав відмови платника податків надати копії витребовуваних документів на письмовий обов’язковий запит контролюючого органу, що у повній мірі відповідає приписам пп..78.1 ст. 78 ПК України, з огляду про що у задоволенні позову просив відмовити.

17.03.2015р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві видано наказ від 29.01.2015 року №237 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» (надалі - наказ №237) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з ТОВ «Енкі Констракт» (ПН 39035926), ТОВ «Логан Груп» (ПН 39171636) за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року.

Позивач надав відповідь на вказаний запит листом від 23.12.2014 року, в якій повідомив про відмову у надані документів, оскільки, на його думку, запит складений з порушенням вимог податкового законодавства та не є обов’язковим до виконання.

Зокрема зазначав, що в запиті не зазначено конкретних фактів, що свідчать про можливі порушення позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, стосовно яких висунута вимога про надання пояснень та їх документального підтвердження.

В подальшому, відповідачем на підставі п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України ініційовано проведення позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС ГРАНД ГАЛЕРЕЯ» та видано відповідний наказ від 29.01.2015 року № 237.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю наказу від 29.01.2015 року №237 звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов’язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: - проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України); - запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов’язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України).

Згідно з п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

- для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу;

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

- щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;

- у разі проведення зустрічної звірки;

- в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом положення щодо порядку та форми отримання інформації від платників податків встановлені положеннями Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1245 (далі - Порядок № 1245).

Згідно з п. 10 Порядку № 1245, запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб’єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що за наявності передбачених Податковим кодексом України підстав податковий орган має право направити платнику податків письмовий запит про надання інформації, у якому повинно бути зазначено посилання на норми закону, згідно з якими податковий орган має право на отримання такої інформації, підстави для направлення запиту, опис інформації, що запитується, та перелік документів, що її підтверджують.

Дослідивши зміст запитів, судом з’ясовано, що у них міститься посилання на норми закону, відповідно до яких відповідач має право на отримання інформації від позивача, та перелік первинних документів, які необхідно надати на підтвердження запитуваної інформації, а також зазначено підстави та яку саме інформацію просить надати відповідач і за який період.

Згідно викладених норм чинного законодавства, право податкового органу на отримання інформації шляхом направлення письмового запиту виникає у випадках визначених загальним та спеціальним законами, зокрема, в разі виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

При цьому, в разі наявності підстав для направлення письмового запиту законодавцем встановлено обов'язок платника податків надати відповідь та витребувану інформацію протягом 10 днів з моменту отримання запиту.

При цьому, слід звернути увагу, що у запиті підставою для таких звернень до платника податків визначено п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, який в загальному порядку надає право контролюючому органу запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів.

Таким чином, з системного норм податкового законодавства слідує, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

Разом з тим, як вже було встановлено судом, позивач відмовився надавати витребовувані у письмовому запиті відповідача, документи, що підтверджується листом позивача від 23.12.2014 року.

В аспекті викладеного суд звертає увагу на те, у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Проаналізувавши викладені положення та обставини справи, суд прийшов до висновку, що запит про надання пояснень та їх документального підтвердження відповідає положенням чинного законодавства, а відповідач, направляючи запит, діяв у спосіб та у межах повноважень, що надані йому чинним законодавством України, що спростовує твердження позивача про те, що запит суперечить вимогам чинного податкового законодавства та є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку проте, що відповідачем як суб’єктом владних повноважень дотримано встановлені умови та порядок прийняття контролюючим органом рішень про проведення перевірок, що свідчить про правомірність оспорюваного наказу та відсутність правових підстав для її скасування.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач доказів в обґрунтування протиправності спірного рішення, суду не надав.

Натомість відповідач як суб’єкт владних повноважень довів правомірність спірного рішення.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур