Справа № 815/8401/13-а
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8401/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Торубка М.А.

За участю сторін:

Представника відповідача: Антосюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Балтської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Балтської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі Балтська ОДПІ) про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення про винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року, визнання протиправною та скасування вимоги Балтської ОДПІ №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року, зобов'язання відповідача припинити у подальшому стягнення (нарахування) єдиного соціального внеску та/або відповідної недоїмки з ОСОБА_2 як особи, що перебуває на пенсії за віком та обрала спрощену систему оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером за віком на пільгових умовах відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому, як фізична особа-підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування згідно вимог чинного пенсійного законодавства України, не повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Однак всупереч чинному пенсійному законодавству відповідачем було нараховано йому недоїмку зі сплаті єдиного внеску та виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-47/1702 від 15.11.2013 року. З огляду на неправомірність таких дій органу доходів та зборів, позивач для захисту своїх законних прав та інтересів змушений був звернутись до суду із даним позовом.

Позивач до судового засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 98-99).

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов (а.с. 61-62), наполягала, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року є законною та обґрунтованою, сформованою у відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначила, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком на пільгових умовах не звільняються від сплати єдиного внеску.

Судом під час офіційного з'ясування обставин у справі встановлено наступне:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 18.02.1997 року зареєстрований Балтською районною державною адміністрацією Одеської області як фізична особа-підприємець та відповідно до свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_3 з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування (а.с. 10-11, 13, 14).

Крім того, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області як пенсіонер за віком на пільгових умовах (за списком № 2), що підтверджується пенсійним посвідченням від 10.02.2012 року НОМЕР_2 (а.с. 12).

У зв'язку з несплатою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 нарахованого до сплати єдиного внеску за 2 квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн. та за 3 квартал 2013 року у сумі 1194,0 грн., Балтською ОДПІ було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-47/1702 від 15.11.2013 року на суму 2388,06 грн. (а.с. 15).

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон України № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності

Законом України від «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 року №3609-VI, який набув чинності з 06 серпня 2011 року, статтю 4 Закону України №2464-VI було доповнено частиною четвертою, якою встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» свідчить про те, що для звільнення від сплати єдиного внеску, особа повинна бути пенсіонером за віком або інвалідом та отримувати відповідно до зазначеного Закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі Закон України № 1058-ІV) пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цих Законом.

Статтею 9 Закону України №1058-ІV передбачені такі види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія з інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Абзацом 7 ч. 2 ст. 5 Закону України №1058-ІV визначено, що виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» Законів України №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно ст.2 Закону України №1788-XII за цим Законом призначаються, зокрема трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені у ст. 12 Закону України №1788-XII та ч.1 ст.26 Закону України №1058-ІV. Таке право виникає у чоловіків після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

При цьому, статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - із зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Системно проаналізувавши наведені норми пенсійного законодавства, враховуючи закріплені Конституцією України гарантії громадян на соціальний захист, суд дійшов висновку, що особи, яким пенсія за віком призначена на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону №1788-XII, не є платниками єдиного внеску за себе згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», так як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Така думка суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України з цього питання, викладеною в постановах від 15 квітня 2014 року №21-57а14 та №21-70а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У разі виявлення порушень хоча б одного з цих критеріїв, є підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки позивач з 2012 року є пенсіонером за віком на пільгових умовах, суд вважає, що на нього не розповсюджується обов'язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року на суму єдиного внеску за 2 та 3 квартали 2013 року у розмірі 2388,06 грн. Балтською ОДПІ було винесено необґрунтовано, тобто без урахування фактичних обставин, що мають значення для прийняття рішення; незаконно, тобто не у порядок та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання її протиправною та скасування підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовна вимога фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправними дій Балтської ОДПІ щодо прийняття рішення про винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки вона є фактично вимогою щодо незаконності оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Крім того, суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання Балтської ОДПІ припинити у подальшому стягнення (нарахування) єдиного соціального внеску та/або відповідної недоїмки з позивача, оскільки відповідно до принципів адміністративного судочинства у судовому порядку підлягають захисту порушені чи оспорюванні права, а тому суд не має повноважень із захисту прав, свобод та інтересів особи, які на її думку можуть бути порушені в майбутньому.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 3 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанцій від 16.12.2013 року № к22/G/14 та від 05.12.2013 року № к22/5/33, позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду немайного характеру в сумі 68,82 грн. та майнового характеру в сумі 173,00 грн. (а.с. 2,3).

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення лише майнової вимоги позивача про визнання протиправною та скасування вимоги Балтської ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року на суму 2388,06 грн., а в задоволенні немайнових позовних вимог відмовив позивачеві у повному обсязі, суд вважає, що відшкодуванню з Державного бюджету України підлягають відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати позивача лише зі сплати судового збору за майнові позовні вимоги в сумі 173,00 грн.

Витрати зі сплати судового збору за немайнові позовні вимоги в сумі 68,82 грн. з відповідача стягненню не підлягають, оскільки Балтська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Що стосується заявленого позивачем в прохальній частині адміністративного позову клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 КАС України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування в справі.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, стороною повинно бути надані до суду відповідний договір про надання правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших ви трат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робот, їх кількості та видів.

Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу по даній справі було надано до суду договір про надання послуг у сфері права № 4 від 05.12.2013 року з фахівцем у сфері права фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та акт виконаних робіт (наданих послуг) №А-4 від 05.12.2013 року, згідно яких позивачу надано правову допомогу у вигляді підготовки адміністративного позову до Управління Пенсійного фонду у Балтському районі Одеської області вартістю 400,00 грн.

Разом з тим, зазначені документи не можуть бути взяті судом до уваги в якості належних доказів отримання позивачем правової допомоги у справі №815/8401/13-а, оскільки даний адміністративний позов звернутий позивачем не до Управління Пенсійного фонду у Балтському районі Одеської області, а до Балтської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області. Акту виконаних робіт з надання правової допомоги, згідно якого фахівцем у галузі права здійснювались юридичні послуги з підготовки адміністративного позову у справі №815/8401/13-а, а також первинного розрахункового документу встановленого зразка, що свідчив би про оплату ви трат, пов'язаних із наданням правової допомоги у справі, позивачем до суду не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні № 6-рп/2013 від 11.07.2013 року у справі №1-4/2013 Конституційний суд України дійшов висновку, що правовою допомогою, яка включається в судові витрати, є допомога, яка надана безпосередньо в суді.

Таким чином, компенсація судових витрат здійснюється саме за участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому, в межах даної справи судом не проводились окремі процесуальні дії поза судовим засіданням і представник позивача в ході судового розгляду не ознайомлювався із матеріалами справи; справа розглянута без участі сторони позивача - у відповідності до заявленого у позові клопотання.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 400,00 грн., заявлених позивачем до відшкодування в якості судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7-14, 122, 158-163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Балтської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Балтської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47/1702 від 15.11.2013 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 173,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на постанову, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 03 квітня 2015 року.

Суддядпис/ Білостоцький О.В.