Справа № 821/4926/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4926/14
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

24 грудня 2014 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Головного управління Держземагенства у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держземагентства у Херсонській області) з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Херсонській області в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів, викладених у листі №19-21-0.102-1371/15-14-СГ від 19.06.2014 р.;

- зобов'язати ГУ Держземагентства у Херсонській області розглянути клопотання від 01.05.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га. для ведення особистого селянського господарства, в порядку встановленому ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України;

- скасувати накази ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 року, № 21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 року, якими було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10;

- скасувати п. 2 наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-2176/18-14-СГ від 31.12.2014 р. "Про затвердження проектів землеустрою та надання громадянам земельних ділянок у власність", в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам: ОСОБА_2 (кадастровий номер - НОМЕР_1), ОСОБА_3 (кадастровий номер - НОМЕР_2), ОСОБА_4 (кадастровий номер - НОМЕР_3), ОСОБА_5 (кадастровий номер - НОМЕР_4), ОСОБА_6 (кадастровий номер - НОМЕР_5), ОСОБА_7 (кадастровий номер - НОМЕР_6), ОСОБА_8 (кадастровий номер - НОМЕР_7), ОСОБА_11 (кадастровий номер - НОМЕР_8), ОСОБА_9 (кадастровий номер - НОМЕР_9), ОСОБА_10 (кадастровий номер - НОМЕР_10), ОСОБА_12 (кадастровий номер - НОМЕР_11) та ОСОБА_13 (кадастровий номер - НОМЕР_12).

- скасувати п. 3 наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-2176/18-14-СГ від 31.12.2014 р. "Про затвердження проектів землеустрою та надання громадянам земельних ділянок у власність", в частині надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів громадянам: ОСОБА_2 (кадастровий номер - НОМЕР_1), ОСОБА_3 (кадастровий номер - НОМЕР_2), ОСОБА_4 (кадастровий номер - НОМЕР_3), ОСОБА_5 (кадастровий номер - НОМЕР_4), ОСОБА_6 (кадастровий номер - НОМЕР_5), ОСОБА_7 (кадастровий номер - НОМЕР_6), ОСОБА_8 (кадастровий номер - НОМЕР_7), ОСОБА_11 (кадастровий номер - НОМЕР_8), ОСОБА_9 (кадастровий номер - НОМЕР_9), ОСОБА_10 (кадастровий номер - НОМЕР_10), ОСОБА_12 (кадастровий номер - НОМЕР_11) та ОСОБА_13 (кадастровий номер - НОМЕР_12).

- зобов'язати ГУ Держземагентства у Херсонській області виключити інформацію з Державного земельного кадастру, яка внесена на підставі прийняття наказу №21-2176/18-14-СГ від 31.12.2014 р. "Про затвердження проектів землеустрою та надання громадянам земельних ділянок у власність" про затвердження проектів землеустрою та передачу у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення громадянам: ОСОБА_2 (кадастровий номер - НОМЕР_1), ОСОБА_3 (кадастровий номер - НОМЕР_2), ОСОБА_4 (кадастровий номер - НОМЕР_3), ОСОБА_5 (кадастровий номер - НОМЕР_4), ОСОБА_6 (кадастровий номер - НОМЕР_5), ОСОБА_7 (кадастровий номер - НОМЕР_6), ОСОБА_8 (кадастровий номер - НОМЕР_7), ОСОБА_11 (кадастровий номер - НОМЕР_8), ОСОБА_9 (кадастровий номер - НОМЕР_9), ОСОБА_10 (кадастровий номер - НОМЕР_10), ОСОБА_12 (кадастровий номер - НОМЕР_11) та ОСОБА_13 (кадастровий номер - НОМЕР_12).

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає, що протиправною відмовою ГУ Держземагентства у Херсонській області у надані ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства згідно наданого ОСОБА_1 графічного матеріалу бажаного місця розташування земельної ділянки разом з колективним клопотанням, оскільки вважає, що підставою такої відмови є неправдива інформація стосовно надання іншим громадянам дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок. Крім того, за змістом клопотання від 21.01.2015 р. позивач вказує на підписання не уповноваженою посадовою особою ГУ Держземагентства у Херсонській області оскаржуваної відмови, викладеної у листі № 19-21-0.102-1371/15-14-СГ від 19.06.2014 р. Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 10.03.2015 р. позивач вважає, що прийняті відповідачем накази № 21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 р. та № 21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 р. про надання дозволу на розробку проектів землеустрою іншим громадянам та наказ № 21-2176/18-14-СГ від 31.12.2014 р. про надання громадянам земельних ділянок у власність не можуть вважатись правомірними, оскільки порушують конституційний принцип рівності громадян у правах на отримання у власність земельних ділянок, який полягає у тому, що позивач звернувся до відповідача раніше, ніж громадяни, зазначені в оскаржуваних наказах ГУ Держземагентства у Херсонській області. З посиланням на норми Земельного кодексу України (далі - ЗК України) обґрунтовує правомірність своєї позиції. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про зобов'язання вчинити певні дії.

Представник позивача 31 березня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач 31 березня 2015 року надав суду письмові заперечення, в яких проти позову заперечує з таких підстав. За інформацією відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області від 11.06.2014 року №1136/01-09 на земельні ділянки позначені ОСОБА_1 на викопіюванні єдиним масивом вже надавались графічні матеріали та формуляри іншим громадянам. Прийняття ГУ Держземагентства у Херсонській області наказів від 19.11.2013 року №ХС/:03:001/00000494, від 19.11.2013 року №ХС/:03:001/00000495, від 08.01.2014 року №ХС/:03:001/00001063 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншим громадянам є підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2.0 га із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Позивач в клопотанні не визначила місце розташування земельної ділянки, зазначивши лише масив на якому вона розташовується. З посиланням на норми Земельного кодексу України обґрунтовує помилковість позиції позивача. Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 31 березня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові, врахувавши позицію відповідача викладену в письмових запереченнях, дослідивши надані сторонами матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 01 травня 2014 року ОСОБА_1 направила на адресу ГУ Держземагенства у Херсонській області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га., із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства (отримано відповідачем 20 травня 2014 року). До вказаного клопотання додано графічний матеріал бажаного місяця розташування земельної ділянки (фрагмент кадастрової карти) з визначенням бажаного місця розташування земельної ділянки за межами с. Великі Копані Цюрупинського району Херсонської області, орієнтованою площею 24,0 га., копія якого наявна в матеріалах справи.

ГУ Держземагенства у Херсонській області листом за від 19.06.2014 р. за №19-21-0.102-1371/15-14-СГ відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки, оскільки на зазначену на викопіюванні земельну ділянку раніше вже були видані іншим громадянам накази про дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Правомірність дій відповідача щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на спірну ділянку, наявність підстав для повторного розгляду відповідачем клопотання позивача, а також наявність чи відсутність правових підстав для надання спірного земельного масиву у власність іншим громадянам є предметом судового розгляду в справі.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч.1 ст.3 ЗК України).

Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин (ч.1 ст.4 ЗК України).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Позивач стверджує, що відповідач порушив його право на одержання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для … ведення особистого селянського господарства … у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.6 ст.118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України).

Наведена норма визначає, що підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпними.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду ( ч. 10 ст.118 Земельного кодексу України).

З наданого представником позивача графічного матеріалу доданого до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га від 01.05.2014 р., судом встановлено, що ОСОБА_1 надано графічний матеріал бажаного місяця розташування земельної ділянки за межами с. Великі Копані Цюрупинського району Херсонської області, орієнтованою площею 24,00 га без визначення на ньому бажаного місяця розташування земельної ділянки площею 2,0 га.

В матеріалах справи знаходиться клопотання 12 осіб, серед яких є позивач, до ГУ Держземагентства у Херсонській області про надання дозволу на розробку проектів землеустрою по відведенню безоплатно у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства єдиним масивом позначеним на графічних матеріалах орієнтованою площею 24,00 га відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст.10 Закону України "Про особисте селянське господарство".

Згідно з преамбулою до Закону України "Про особисте селянське господарство" цей Закон визначає правові, організаційні, економічні та соціальні засади ведення особистого селянського господарства.

Особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму (ч.1 ст.1 Закону України "Про особисте селянське господарство").

Дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (ст.3 Закону України "Про особисте селянське господарство").

Позивачу та заявникам в установленому порядку не передавались земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, доказів протилежного сторони суду не надали.

Особисті селянські господарства підлягають обліку.

Облік особистих селянських господарств здійснюють сільські, селищні, міські ради за місцем розташування земельної ділянки в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики (ст.4 Закону України "Про особисте селянське господарство").

Заявники та позивач не перебувають на обліку Великокопанівської сільської ради Цюрупинського району, в якості особистих селянських господарств, доказів протилежного сторони суду не надали.

За відсутності в спірних правовідносинах ознак передбачених в ст.ст. 3,4 Закону України "Про особисте селянське господарство", відсутні підстави для застосування даного Закону.

Надання позивачем до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га з урахуванням наданого ним графічного матеріалу з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах єдиного масиву орієнтованою площею 24,00 га не узгоджується з вищевказаними нормами діючого законодавства, оскільки громадяни за колективним клопотанням лише бажають отримати у власність земельні ділянки єдиним масивом та відсутні докази обліку таких особистих селянських господарств.

При цьому, суд вказує, що діючим законодавством України не визначено, як саме поняття графічних матеріалів, так і вимоги щодо їх оформлення.

Водночас Земельним Кодексом України встановлено значення терміну "земельна ділянка" та вказано, що це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Також, у Законі України "Про землеустрій" зазначено, що документація із землеустрою - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. План земельної ділянки - це графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Графічний матеріал, який додається до клопотання про одержання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, - це документація, яка характеризує місце розташування бажаної земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, її орієнтовний розмір, межі, та його виготовлення повинно здійснюватись з урахуванням вимог Законом України "Про землеустрій".

Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відсутність на графічному матеріалі бажаного місця розташування земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га в межах єдиного масиву площею 24,0 га є підставою для наданням позивачу можливості усунути вказаний недолік в процесі розгляду клопотання, а не під час розгляду даної справи щодо правомірності оскаржуваної відмови, яка прийнята з інших підстав.

Як зазначалось вище, ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинна містити одну з підстав визначених абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 є видача іншим громадянам наказів про дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, серед яких є зазначена у викопіюванні земельна ділянка.

Відмову відповідача не можливо визнати вмотивованою в розумінні ЗК України, як наслідок лист-відмова ГУ Держземагентства у Херсонській області №19-21-0.102-1371/15-14-СГ від 19.06.2014 р. у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства є протиправними, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позиції позивача, викладеної у клопотанні від 21.01.2015 р., про необхідність з'ясування судом повноваження посадових осіб, що мають право підпису від імені ГУ Держземагентства у Херсонській області при надані відповідей та прийняття наказів організаційно-розпорядчого характеру, то суд зазначає наступне.

Порядком взаємозаміщення начальника та заступника начальника Головного управління Держземагентства у Херсонській області у разі їх відсутності, затвердженого наказом ГУ Держземагентства у Херсонській області №119 від 13.05.2013 р., передбачено, що у разі відсутності начальника ГУ Держземагентства у Херсонській області Лазарєва В.І. його заміщує заступник начальника ГУ Держземагентства у Херсонській області Зінова О.А., з урахуванням наведеного оскаржувана відмова від імені ГУ Держземагентства у Херсонській області підписана уповноваженою особою, а саме заступником начальника ГУ Держземагентства у Херсонській області Зіновою О.А.

Стосовно вимоги про зобов'язання ГУ Держземагентства у Херсонській області розглянути клопотання від 01.05.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, в порядку встановленому ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, суд зазначає таке.

Враховуючи неправомірність відмови ГУ Держземагентства у Херсонській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою, суд задовольняє вимоги позивача про зобов'язання ГУ Держземагенства у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га. на території Бургунської сільської ради Бериславського району Херсонської області, для ведення особистого селянського господарства.

Стосовно вимог про скасування наказів ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 року, №21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 року, пункту 2 та 3 наказу № 21-2176/18-14-СГ від 31.12.2014 р. суд зазначає наступне.

Наказом ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 року "Про надання громадянам дозволу на розробку проектів землеустрою" відповідно до статей 15-1, 22, 33, 79-1, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про особисте селянське господарство", Положення про Головне управління Держземагентства у Херсонській області, затвердженого наказом Держземагентства України від 14.06.2013 №268, надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення (угіддя - пасовища, графа 12 за формою 6-зем) за межами населених пунктів на території Великокопанівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства наступним громадянам: ОСОБА_8 - орієнтовною площею 2,0000 га; ОСОБА_5 - орієнтовною площею 2,0000 га; ОСОБА_4 - орієнтовною площею 2,0000 га; ОСОБА_9 - орієнтовною площею 2,0000 га; ОСОБА_10 - орієнтовною, площею 2,0000 га., який є предметом оскарження у даній справі.

Наказом ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 року "Про надання громадянам дозволу на розробку проектів землеустрою" відповідно до статей 15-1, 22, 33, 79-1, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про особисте селянське господарство", Положення про Головне управління Держземагентства у Херсонській області, затвердженого наказом Держземагентства України від 14.06.2013 №268, надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення (угіддя - пасовища, графа 12 за формою 6-зем) за межами населених пунктів на території Великокопанівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства наступним громадянам: ОСОБА_6 - орієнтовною площею 2,0000 га; ОСОБА_7 - орієнтовною площею 2,0000 га., який є предметом оскарження у даній справі.

Наказом ГУ Держземагентства у Херсонській області від 31.12.2014 р. № 21-2176/18-14-СГ " Про затвердження проектів землеустрою та надання громадинам земельних ділянок у власність" відповідно до статей 15-1, 22, 33, 35, 79-1, 81, 116, 1 18, 121, 122, 125, 126, 141, 142, 186-1 Земельного кодексу України, статей 25, 50 Закону України "Про землеустрій", Законів України "Про особисте селянське господарство", "Про охорону земель", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Положення про Головне управління Держземагентства у Херсонській області, затвердженого наказом Держземагентства України від 14.06.2013 №268, прийнято рішення, зокрема пунктом 2 та 3 якого, вирішено: затвердити проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення садівництва та особистого селянського господарства громадянам, зазначеним в додатках до цього наказу; надати громадянам, вказаним в додатках до цього наказу (всього 96 чоловік), у власність відповідні земельні ділянки - для ведення садівництва (згідно додатку 1) та особистого селянського господарства (згідно додатку 2) із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Херсонської області.

Відповідно до витягу продовження додатку №2 до наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області від 31.12.2014 р. №21-2176/18-14-СГ вбачається перелік громадян, яким надано у власність відповідні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме ОСОБА_2 під № 72, ОСОБА_3 під № 73, ОСОБА_8 під № 80, ОСОБА_5 під № 77, ОСОБА_4 під № 76, ОСОБА_11 під № 81, ОСОБА_9 під № 82, ОСОБА_10 під № 83, ОСОБА_6 під № 78, ОСОБА_7 під № 79.

Позивач в обґрунтування даних позовних вимог зазначає, що вищевказані накази ГУ Держземагентства у Херсонській області в частині їх оскарження є протиправними, оскільки оскаржувана відмова позивачу у надані дозволу на розробку землеустрою була надана 19.06.2015 р., проте накази ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-637/18-14-СГ та №21-768/18-14-СГ про надання іншим громадянам (ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7) дозволу на розробку землеустрою, прийняті 20.06.2014 р. та 07.07.2014 р., тобто після розгляду клопотання позивача по суті, чим порушено рівність у громадянських правах та надано привілеї іншим громадянам у реалізації права на землю. Крім того, позивач вважає, що з аналогічних підстав є протиправними пункти 2 та 3 наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-2176/18-14-СГ від 31.12.14 р. щодо передачі у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10. При цьому, позивач додатково зазначає, що відповідач не надав інформацію щодо підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2, ОСОБА_3, а тому просив суд витребувати від ГУ Держземагентства у Херсонській області вказану інформацію. Крім того, позивач зазначає, що наданні до Відповідача громадянами ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з клопотаннями графічні матеріали не співпадають із відведеною у власність земельною ділянкою, що також свідчить про протиправні дії відповідача, які обмежили права позивача на реалізацію права на землю.

Вирішуючи обґрунтованість даних вимог позивача, суд встановив наступне.

В рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_18 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_18 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) зазначено:

«Частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Подання скарги до органу, посадової особи вищого рівня не перешкоджає оскарженню цих рішень, дій чи бездіяльності до суду».

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

За приписом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У розвиток вказаного положення Європейський суд з прав людини в Рішенні від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина друга статті 1), в системі судів загальної юрисдикції (частина перша статті 3) діють спеціалізовані суди (частини друга, третя статті 17, стаття 18), до яких належать господарські, адміністративні суди (частини друга, третя статті 21, частина третя статті 26, частина друга статті 31). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Судом встановлено, що позивач оспорює накази ГУ Держземагентства у Херсонській області, які є правовими актами індивідуальної дії, а тому такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів, яким його адресовано.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) зазначено, що «Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13 травня 1980)».

Відсутність у будь-кого (крім громадян зазначених у вказаних наказах), прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними наказами не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цими вимогами. Отже, посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначені накази не стосуються його безпосередньо.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем принципу рівності громадян перед законом, який полягає у тому, що позивач звернувся до ГУ Держземагентства у Херсонській області раніше, ніж громадяни, яким згідно оскаржуваних наказів № 21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 р. та № 21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 р. надано дозволи на розробку землеустрою на земельні ділянки та наказом № 21-2176/18-14-СГ від 31.12.14 р. погоджено проекти землеустрою та передано у власність земельні ділянки, то суд вказує наступне.

З огляду на норми статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність чи в користування складається з послідовності певних етапів, першим з яких є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у ГУ Держземагентства у Херсонській області законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

Таким чином, суд вважає, що відсутні законні критерії визначення першочерговості того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому відмова позивачу у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може бути підставою для скасування оскаржуваних наказів ГУ Держземагентства у Херсонській області внаслідок збігу аналогічних прав декількох осіб, можливість реалізації яких пов'язана з черговістю виникнення.

При цьому, суд вказує, що будь-яких норм права, які порушені відповідачем під час винесення оскаржуваних наказів, позивач не вказав, інших обставин не зазначив.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказів ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 року, №21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 року, якими було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам, та скасування пунктів 2 та 3 наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області від 31.12.2014 р. №21-2176/18-14-СГ "Про затвердження проектів землеустрою та надання громадинам земельних ділянок у власність".

Вимога позивача про скасування наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області №21-637/18-14-СГ від 20.06.2014 року, №21-768/18-14-СГ від 07.07.2014 року, якими було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам, зокрема, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є помилковою, оскільки цим наказом ОСОБА_2, ОСОБА_3 дозвіл на розробку проектів землеустрою не надався.

Додатково судом встановлено, що ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (крім випадків згідно з ч. 8 ст.122).

Згідно з ч. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України № 445 від 08.04.2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

В силу пп. 6-1 п.4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України №445 від 08.04.2011 року, Держземагентство України передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. Зазначеному кореспондує пп. 4.32 п. 4 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10.05.2012 року, яке надає Головному управлінню Держземагентства в області повноваження щодо передачі в межах області у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

На підставі наведеного, Головне управління Держземагентства у Херсонській області відповідно до статті 122 ЗК України наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, а тому оскаржувані накази прийняті відповідачем в межах наданих йому повноважень.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ГУ Держземагентства у Херсонській області виключити інформацію з Державного земельного кадастру, яка внесена на підставі прийняття наказу №21-2176/18-14-СГ від 31.12.2014 р. "Про затвердження проектів землеустрою та надання громадянам земельних ділянок у власність" в частині затвердження проектів землеустрою та передачу у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення громадянам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, суд дійшов висновку про необґрунтованість даної вимоги та відсутність підстав для її задоволення.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Справа "Салов проти України" (Заява N 65518/01 §89) зазначив: «…згідно статті 6 § 1 Конвенції, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані... Однак, статтю 6 § 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.»

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність частини своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстави для висновку про повну неправомірність дій відповідача.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 122, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Херсонській області в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів, викладених у листі №19-21-0.102-1371/15-14-СГ від 19.06.2014 р.

Зобов'язати ГУ Держземагентства у Херсонській області повторно розглянути клопотання від 01.05.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, в порядку встановленому ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 6.3.