Справа № 804/2812/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 р. Справа № 804/2812/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від відповідача: від третьої особи: Конєвої С.О. Панченко Я.І. Кучеровець В.П. Вошколуп В.Г., Цупров Р.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та нечинним розпорядження №Р-157/0/321-14 від 23.04.2014р., визнання незаконним та скасування розпорядження №Р-476/0/321-14 від 29.07.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2015р. ОСОБА_6 звернулася з позовом до Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» та просить:

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття розпорядження Голови Нікопольської райдержадміністрації №Р-157/0/321-14 від 23.04.2014р. «Про початок процедури відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб та затвердження відповідних попередніх заходів»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Голови Нікопольської райдержадміністрації №Р-476/0/321-14 від 29.07.2014р. «Про відчуження шляхом викупу земельних ділянок ОСОБА_6 площею 1,17 га та 0,2 га для суспільних потреб».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно державного акту серії НОМЕР_1 від 07.02.2003р. у неї знаходяться у власності земельні ділянки площею 1,17га та 0,2га, які розташовані на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області кадастровий номер - НОМЕР_2, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь - рілля. 23.04.2014р. головою Нікопольської райдержадміністрації прийнято розпорядження №Р-157/0/321-14 «Про початок процедури відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, для суспільних потреб та затвердження відповідних попередніх заходів», а 29.07.2014р. прийнято розпорядження №Р-476/0/321-14 «Про відчуження шляхом викупу земельних ділянок ОСОБА_6 площею 1,17га та 0,2га для суспільних потреб». Позивач вважає, що вказані розпорядження прийняті з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства України, а тому підлягають визнанню протиправними та нечинними з моменту прийняття виходячи з того, що при прийнятті вказаних вище розпоряджень голова райдержадміністрації вийшов за рамки наданих йому повноважень, оскільки згідно ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної,обласної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Крім того, позивач зазначає у позові, що жодних суспільних потреб у викупі земельних ділянок приватної власності для ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» не вбачається з урахуванням того, що форма власності вказаного підприємства є приватною і контрольний пакет акцій цього підприємства знаходиться за кордоном, згідно п.2.1 Статуту даного підприємства основною його метою є одержання прибутку на власний капітал для задоволення соціально-економічних інтересів учасників товариства і членів трудового колективу товариства, що не являються акціонерами, а тому позивач вважає, що жодних загальнодержавних інтересів України це не торкається, а, навпаки, сприятиме відтоку грошових коштів, які мають надійти від видобутку корисних копалин та сплати податків і зборів до бюджету України. При цьому, у письмових поясненнях від 26.02.2015р. позивач просила визнати строки оскарження розпорядження від 23.04.2014р. пропущеними з поважних причин посилаючись на те, що про наявність вказаного розпорядження вона дізналася у січні 2015р. після отримання позову від відповідача та вказала на те, що фактично є зареєстрованою та постійно мешкає в м.Орджонікідзе, тобто за межами території Нікопольського району, є пенсіонеркою, дитиною війни, періодичні видання, які публікуються на території Нікопольського району не виписує та ніяким чином не могла дізнатися з інших джерел про прийняття вказаних розпоряджень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що оспорювані розпорядження прийняті з дотриманням вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». Окрім того, відповідач зазначає, що відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності може здійснюватися за рахунок коштів юридичних осіб, що ініціювали відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та земельні ділянки позивача знаходяться у кар'єрному полі Північного кар'єру та Шевченківського кар'єру ПАТ «ОГЗК» з видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а ПАТ «ОГЗК» є найбільшим в Україні виробником марганцевої руди, яка згідно постанови КМУ №827 від 12.12.1994р. входить до переліку корисних копалин загальнодержавного значення, видобування якої здійснюється на підставі спеціального дозволу №597 від 06.08.1996р. та у межах гірничого відводу згідно акту гірничого відводу №1921 від 26.12.2011р. Саме за зверненням ПАТ «ОЗГК» було прийнято розпорядження від 23.04.2014р. щодо початку процедури відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб для суспільних потреб та затвердження відповідних попередніх заходів, вказане розпорядження є організаційним, а відтак, не впливає на права позивача та не порушує її інтереси. Також представник відповідача посилається і на те, що відповідно до нотаріальної згоди позивача на викуп земельної ділянки її було запрошено на засідання постійної комісії НРДА з визначення розміру збитків власникам землі та землекористувачам (визначення викупної ціни), яка була визначена на підставі експертної грошової оцінки земельної ділянки та повідомлено про можливість отримання іншої земельної ділянки замість відчужуваної, однак власники землі відмовилися від отримання інших земельних ділянок у зв'язку з чим було прийнято розпорядження №Р-476/0/321-14 від 29.07.2014р. про відчуження шляхом викупу земельних ділянок ОСОБА_6 площею 1,17га та 0,2га для суспільних потреб. Дане розпорядження було отримано позивачем 12.08.2014р., а тому, на думку представника відповідача, позивачем не дотримано строків звернення до суду, встановлених ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України. Окрім того, представник відповідача також повідомив про те, що питання з приводу примусового відчуження земельних ділянок, які належать позивачу, з мотивів суспільної необхідності на даний час розглядається Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, у зв'язку з чим вважає, що оспорювані розпорядження не носять зобов'язального характеру, не є обов'язковими для виконання позивачем, а тому не впливають на жодні права та обов'язки позивача щодо розпорядження належними їй земельними ділянками.

Представники третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечували, у письмових запереченнях на позов просили відмовити у задоволенні позову позивачеві посилаючись на те, що твердження позивача про відсутність повноважень у голови Нікопольської райдержадміністрації щодо прийняття оспорюваних розпоряджень є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голова місцевої державної адміністрації видає розпорядження, які є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Згідно ст.8, 13,39 вказаного Закону до відання місцевих державних адміністрацій належать вирішення питань, віднесені законами до їх повноважень, зокрема, здійснення інших функцій, передбачені Конституцією України та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня. Також повноваження щодо викупу земельних ділянок, пов'язаних з видобуванням корисних копалин належить органам виконавчої влади згідно до ст.ст.7,8,10,11,15,16 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб з мотивів суспільної необхідності». З огляду на викладене, представники третьої особи вважають, що оскаржувані розпорядження не носять зобов'язального характеру, не є обов'язковими до виконання позивачем, а тому не впливають на жодні права та обов'язки позивача щодо розпорядження належними їй земельними ділянками. Також представники третьої особи посилаються і на те, що ПАТ «ОГЗК» найбільший в Україні виробник марганцевої руди, яка входить до переліку корисних копалин загальнодержавного значення, на підприємстві працює 4929 працівників, які є мешканцями Нікопольського району та м. Орджонікідзе, підприємство віднесено до категорії великих платників податків, які сплачуються ним своєчасно до бюджетів усіх рівнів та господарська діяльність підприємства потребує розширення кар'єрів, яке є неможливим у зв'язку з тим, що у межах гірничого відводу громадянами України, в тому числі і позивачем були отримані у власність земельні ділянки для сільськогосподарського використання, при цьому, земельні ділянки позивача знаходяться у полі Північного кар'єру та Шевченківського кар'єру ПАТ «ОГЗК» та без викупу вказаних земельних ділянок подальша робота з видобування корисних копалин є неможливою. З урахуванням наведеного представники третьої особи зазначають, що необхідність викупу земельних ділянок, в т.ч. і земельних ділянок позивача для розширення кар'єрів з видобування корисних копалин загальнодержавного значення відповідає та обумовлена загальнодержавними інтересами та інтересами територіальних громад Дніпропетровської області.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак 17.03.2015р., 26.03.2015р. та 30.03.2015р. надіслала до суду поштою та засобами електронного зв'язку заяву про розгляд справи без участі позивача, у яких зазначила, що на позовних вимогах наполягає та просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с.77,167, 169).

Згідно ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, надане позивачем клопотання про розгляд даної справи без участі позивача, строки вирішення і розгляду справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строків звернення до суду з даним позовом в частині визнання протиправним та нечинним розпорядження №Р-157/0/321-14 від 23.04.2014р. судом на підставі поданих позивачем письмових пояснень з приводу поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами щодо оскарження вищевказаного розпорядження було встановлено, що не спростовано представником відповідача, вищевказане розпорядження не направлялося позивачеві, доказів його направлення відповідач надати не зміг, як зазначає позивач у вказаних поясненнях, вона довідалася про наявність вказаного вище розпорядження від 23.04.2014р. у січні 2015р. після отримання від відповідача позову про примусове відчуження земельних ділянок поданого до апеляційного адміністративного суду, зазначене не спростовано представником відповідача будь-якими доказами, суд приходить до висновку про необхідність за вказаних обставин поновити позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, визнавши причини його пропуску поважними з огляду на те, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена у відповідності до вимог ст.ст.6, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом не приймається до уваги доводи представника відповідача щодо недотримання позивачем строків звернення до суду з позовом щодо оскарження розпорядження №Р-476/0/321-14 від 29.07.2014р., встановлених ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки шестимісячний строк звернення до суду в даній частині позовних вимог не пропущений виходячи з того, що оскаржуване рішення отримано позивачем 12.08.2014р., а позов подано до суду - 09.02.2015р., тобто у межах шестимісячного строку звернення до суду про що свідчить штемпель відділення поштового зв'язку про подачу на пошту позовної заяви та опис поштового вкладення, наявні у справі (а.с.37-38).

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 30.03.2015р.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07.02.2003р. ОСОБА_6 належать земельні ділянки площею 1,17га та 0,2га, які розташовані на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер - НОМЕР_2, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угідь - рілля (а.с.23).

23.04.2014р. відповідно до статей 146, 147 Земельного кодексу України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», звернення голови правління ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», головою Нікопольської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження №Р-157/0/321-14 «Про початок процедури відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб,для суспільних потреб та затвердження відповідних попередніх заходів» за яким передбачено: розпочати процедуру відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, що надали нотаріальну згоду на викуп земельних ділянок, для суспільних потреб (розміщення та обслуговування об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин); затвердити необхідні для прийняття Нікопольською районною державною адміністрацією рішення про викуп земельних ділянок приватної власності попередні заходи згідно з додатком; визнати ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» ініціатором відчуження шляхом викупу земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, що надали нотаріально завірену згоду на викуп земельних ділянок для суспільних потреб (розміщення та обслуговування об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин) - (а.с.16).

Також, 29.07.2014р. згідно до ст.151 Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», «Про землеустрій», розпоряджень голови Нікопольської райдержадміністрації від 28.04.2014р. №Р-176/0/321-14, від 21.07.2014р. №Р-396/0/321-14, від 23.04.2014р. №Р-157/0/321-14, розглянувши акт комісії з визначення викупної ціни земельних ділянок громадянки ОСОБА_6 було прийнято розпорядження №Р-476/0/321-14 «Про відчуження шляхом викупу земельних ділянок ОСОБА_6 площею 1,17га та 0,2га для суспільних потреб» за яким було затверджено викупну ціну земельної ділянки площею 1,17 га (кадастровий номер -НОМЕР_2) у розмірі 20629,58 грн.; затверджено викупну ціну земельної ділянки площею 0,2га (кадастровий номер - НОМЕР_2 у розмірі 3526,38 грн.; укласти тристоронній договір купівлі-продажу земельних ділянок - Нікопольська РДА - Покупець, ПАТ «ОГЗК - Платник, ОСОБА_6 - Продавець (а.с.17-18).

Позивач оспорює вищевказані розпорядження, просить визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття розпорядження №Р-157/0/321-14 від 23.04.2014р., визнати протиправним та скасувати розпорядження №Р-476/0/321-14 посилаючись на те, що вказані розпорядження прийняті з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства України, зокрема, приймаючи вказані розпорядження голова Нікопольської райдержадміністрації вийшов за рамки наданих йому повноважень, так як згідно ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються на пленарних засіданнях районної, обласної ради.

Заслухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Питання щодо відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» №1559-УІ ( далі - Закон №1559).

Так, згідно ст.1 Закону №1559, суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку; суспільна потреба - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади потреба у земельних ділянках, у тому числі тих, на яких розміщені об'єкти нерухомого майна, викуп яких здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1559 органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб, зокрема, розміщення та обслуговування об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин.

Статтею 8 Закону №1559 визначено, що органи виконавчої влади відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, приймають рішення про викуп

земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені (крім об'єктів, викуп яких віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування), для таких суспільних потреб, зокрема, розміщення та обслуговування об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин.

Згідно ст.10 Закону №1559 ініціатива щодо викупу земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, для суспільних потреб може належати лише органам виконавчої влади чи органам місцевого самоврядування, спеціальним адміністраціям щодо управління територіями та об'єктами природно-заповідного фонду, особам, які отримали спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами, і підприємствам, які здійснюють будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію, експлуатацію об'єктів транспортної та енергетичної інфраструктури, захисних гідротехнічних споруд і які погодили місце розташування таких об'єктів у випадках та в порядку, визначених статтею 151 Земельного кодексу України.

За наслідками розгляду пропозицій суб'єктів, зазначених в абзаці першому частини першої цієї статті, відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня надходження такої пропозиції приймає рішення про викуп земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, для суспільних потреб.

За приписами ст. 146 Земельного кодексу України викуп земельних ділянок для суспільних потреб, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Підстави та порядок примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності визначаються законом - ст.147 Земельного кодексу України.

Згідно ст.17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених законом.

Також і абзацом 7 ч.1 ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» №586-ХІУ від 09.04.1999р. ( далі - Закон №586) встановлено, що до компетенції місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України належить вирішення питань щодо використання землі на їх території.

Згідно ст.ст.6,41 Закону №586 на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевою державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства видно, що саме голова місцевої державної адміністрації наділений повноваженнями на прийняття рішення одноособово з питань викупу земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, при цьому, ініціатива щодо викупу земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, для суспільних потреб може належати особам, які отримали спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами.

Так, як свідчать матеріали справи, відповідно до вищенаведених норм чинного земельного законодавства України ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» включено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави затвердженого постановою КМУ №1734 від 23.12.2004р., маючи Спеціальний дозвіл на користування надрами №597 від 06.08.1996р. та у межах гірничого відводу, наданого підприємству згідно акту гірничого відводу №1921 від 26.12.2011р., являючись найбільшим в Україні виробником марганцевої руди, яка відповідно до постанови КМУ №827 від 12.12.1994р. входить до переліку корисних копалин загальнодержавного значення, ПАТ «ОГЗК» звернулося до Нікопольською райдержадміністрації з ініціативою про викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб, які надали згоду на викуп земельних ділянок для суспільних потреб (розміщення та обслуговування об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин) за результатами розгляду яких і були прийняті оскаржувані розпорядження (а.с.16-18).

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідну нотаріально завірену згоду на викуп своїх земельних ділянок було надано і позивачем - ОСОБА_6, що підтверджується копією її заяви від 29.06.2011р. (а.с.87).

Приймаючи до уваги викладене, наявність відповідної згоди позивача на викуп земельної ділянки для суспільних потреб згідно її заяви від 29.06.2011р., норми вищенаведеного чинного земельного законодавства України, повноважень голови місцевої райдержадміністрації, визначених Законом №586 та Земельним кодексом України, суд приходить до висновку про те, що оспорювані розпорядження прийняті правомірно у спосіб та у порядку, визначеному Законом №1559.

Частина ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 ст. 71 вказаного вище Кодексу, покладає обов'язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, відповідачем надано достатніх доказів та підстав, які свідчать про законність та обґрунтованість прийнятих оспорюваних розпоряджень.

Між тим, позивачем не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про протиправність та незаконність прийнятих оспорюваних розпоряджень від 23.04.2014р. та від 29.07.2014р. з урахуванням вищевикладених обставин та наведених норм чинного законодавства, які не спростовані позивачем будь-якими належними та допустимими доказами.

Окрім цього, слід зазначити, що судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи позивача про те, що відповідач не мав законних повноважень на прийняття оспорюваних розпоряджень у зв'язку з тим, що згідно ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради, оскільки такі доводи позивача є помилковими та безпідставними, так як оскаржувані розпорядження були прийняті головою райдержадміністрації у межах його повноважень, які врегульовані Законом України «Про місцеві державні адміністрації», тоді як Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», на порушення якого посилається позивач, не визначає повноваження місцевих районних державних адміністрацій.

Також є помилковими і твердження позивача про те, що вилучення земельних ділянок для суспільних потреб не торкається жодних загальнодержавних інтересів України з приводу видобування ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» корисних копалин - марганцевої руди з огляду на те, що вказане твердження спростовується тим, що підприємство віднесено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави затвердженого постановою КМУ №1734 від 23.12.2004р., а марганцева руда віднесена до корисних копалин згідно переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою КМУ№827 від 12.12.1994р., а отже, видобування вказаних корисних копалин є суспільною потребою, яка обумовлена загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади з огляду на те, що на підприємстві працює 4929 працівників, які є мешканцями Нікопольського району та м. Орджонікідзе та відрахування податків і зборів, які здійснює ПАТ «ОГЗК» в процесі господарської діяльності впливають на формування бюджетів Нікопольського району Дніпропетровської області, м.Орджонікідзе та бюджетів Чкалівської, Менжинської, Покровської, Шолохівської, Кіровської сільських рад.

Також, судом враховується і те, що земельні ділянки позивача знаходяться у кар'єрному полі Північного кар'єру та Шевченківського кар'єру ПАТ «ОЗГК» з видобування корисних копалин загальнодержавного значення та без викупу цих земельних ділянок по фронту роботи кар'єрів, в т.ч. без викупу земельних ділянок позивача розширення кар'єрів з видобування корисних копалин загальнодержавного значення та подальша робота ПАТ «ОГЗК» є неможливою через технологічні процеси, які не можуть обійти земельні ділянки позивача.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та з урахуванням ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваних розпоряджень діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За викладеного та з урахуванням вимог ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 доНікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та нечинним розпорядження №Р-157/0/321-14 від 23.04.2014р., визнання незаконним та скасування розпорядження №Р-476/0/321-14 від 29.07.2014р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 06.04.2015р.

Суддя С.О. Конєва