Справа № 344/13629/14а,2а/344/682/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року № 876/1356/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 3 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання протиправною відмови та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

11.09.2014 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФУ в м. Івано-Франківську у якому просив визнати неправомірною відмову відповідача від 05.09.2014 № 251 щодо перерахунку та виплати пенсії в розмірі 90% місячного заробітку відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати провести відповідний перерахунок з 01.07.2012 і виплати різницю між належною до виплати та отриманою сумою пенсії за останні 12 місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що управління ПФУ безпідставно здійснило перерахунок його пенсії в розмірі 80 відсотків від суми заробітної плати станом на 01.07.2012, посилаючись на Закон України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ), яким внесено зміни до статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), оскільки це суперечить статті 22 Конституції України та порушує його права. Таким чином, відповідач здійснив перерахунок пенсії у розмірах нижчих, ніж встановлено законодавством України. Позивач зазначив, що з 18.10.200 йому призначено пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати. З 1 жовтня 2011 року вступив у силу Закон № 3668-VІ, яким внесено зміни до Закону № 1789-ХІІ, зокрема до статті 50-1, відповідно до яких прокурорам і слідчим пенсія за вислугу років призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - постанова № 505), якою затверджено нові схеми посадових окладів працівників прокуратури, у позивача виникло право на перерахунок пенсії з 1 липня 2012 року. 30.07.2012 позивач звернувся до управління ПФУ з заявою про перерахунок пенсії та надав довідку про заробітну плату прокурора. Управління ПФУ здійснило позивачу перерахунок пенсії виходячи з розміру 80 відсотків від суми заробітної плати, що зазначена у наданій ним довідці, на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 3668-VІ. Позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії у розмірі 90% від заробітку, однак листом від 05.09.2014 № 251 у такому перерахунку відмовлено.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.11.2014, яка прийнята у скороченому провадженні, з урахуванням ухвали від 24.12.2014 про виправлення описки, позов задоволено частково. Адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.07.2012 по 10.03.2014 залишено без розгляду. Визнано неправомірними дії УПФ України в м. Івано-Франківську щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80% місячної (чинної) заробітної плати з 11.03.2014. Зобов'язано УПФ України в м. Івано-Франківську провести ОСОБА_1 обчислення пенсії у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати з 11.03.2014 та виплатити різницю отриманої та недоплаченої пенсії з 11.03.2014. Стягнуто з УПФ України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_1 73,08 грн сплаченого судового збору.

Із цією постановою не погодився відповідач (апелянт 1) та позивач (апелянт 2), які оскаржили її в апеляційному порядку.

Апелянт 1 вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що на час звернення позивача за перерахунком пенсії чинною була редакція ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, яка передбачає призначення пенсії працівникам прокуратури в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, а не в розмірі 90%, як це зазначив позивач. Також апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції в порушення ст. 94 КАС України судові витрати стягнуто з відповідача, а не з Державного бюджету України.

Апелянт 2 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині дати з якої слід провести перерахунок і виплату пенсії прийнята з порушенням діючого законодавства, а тому просить її змінити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що позивач до відповідача з заявою про перерахунок пенсії звернувся 02.09.2014, а тому у відповідності до ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ суд повинен був зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії за 12 місяців з дати звернення, тобто з 02.09.2013.

Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу апелянта 1 належить задовольнити частково, а апелянта 2 - залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 18.10.2000 перебуває на обліку в Управління ПФ України в м. Івано-Франківську, як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Під час призначення пенсія позивачу обчислена із розрахунку 90% від заробітної плати.

За заявою ОСОБА_1 від 30.07.2012, позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.07.2012 обчисленої у розмірі 80% від заробітної плати станом на 14.06.2012 в сумі 8310,08 грн згідно довідки № 18(131)вих.12 від 26.07.2012 виданої прокуратурою Івано-Франківської області. За результатами перерахунку розмір пенсії становить 6648,06 грн.

У вересні 2014 ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФ України в м. Івано-Франківську з заявою про проведення перерахунку пенсії, у якій вказував на неправомірність зменшення його розміру пенсії з 90% до 80% від заробітку, а тому просив з 01.07.2012 провести перерахунок пенсії у розмірі 90% від заробітку зазначеного у довідці про заробітну плату та виплатити недоплачену суму пенсії за останні 12 місяців.

Листом від 05.09.2014 № 251 позивачу відмовлено у проведенні такого перерахунку, з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції Закону № 3668-VІ пенсія призначається у розмірі 80% від суми місячної заробітної плати.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, обсяг прав позивача в частині отримання пенсії в розмірі 90%, які нараховувалися і отримувалися раніше не може бути звуженим у зв'язку із внесення змін у Закон України «Про прокуратуру» та прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Під час проведення перерахунку пенсії позивача повинна бути врахована попередня відсоткова ставка, з якої визначається розмір пенсії 90%. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за період з 01.07.2012 по 10.03.2014 належить залишити без розгляду, оскільки за такими пропущено визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а підстави для визнання пропуску цього строку поважними, судом не встановлено. Також суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Редакція зазначеної статті змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому дійшла такого правового висновку: внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону у часі, слід виходити з того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 № 21-420а13, у відповідність до якої суди зобов'язані привести свою судову практику згідно ст. 244-2 КАС України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності відмови відповідача у проведені перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у розмірі 90% від заробітку, який був передбачений на час призначення пенсії.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки стосовно не нарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, окрім КАС України, не визначено строк звернення до суду, а тому під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у розглядуваному випадку право позивача було порушене під час проведення перерахунку пенсії згідно його заяви від 30.07.2012. При цьому, про порушення цього права позивач повинен був дізнатися у наступному місяці під час отримання пенсії, оскільки йому було відомо про розмір його заробітної плати згідно довідки № 18(131)вих.12 від 26.07.2012 (8310,08 грн), яка ним подана до пенсійного органу. Тобто знаючи розмір своєї заробітної плати з якої обчислюється пенсія, отримавши пенсію після проведеного перерахунку, позивач повинен дізнатися, що її перерахунок проведено у розмірі 80, а не 90 відсотків від заробітку.

Таким чином, позивач звернувшись із позовом 11.09.2014, пропустив строк звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 01.07.2012 по 10.03.2014 включно.

Враховуючи те, матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів, які б давали підстави вважати, що цей строк пропущено з поважних причини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідності до ст. 100 КАС України позовні вимоги за період з 01.07.2012 по 10.03.2014 включно - слід залишити без розгляду.

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої не обмежена у часі. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити таку, у разі відсутності спору про право особи на отримання пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення з 11.03.2014.

Апелянта 2 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що оскільки із заявою про проведення перерахунку пенсії він звернувся 02.09.2014, то у відповідності ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ перерахунок пенсії має бути проведений за 12 місяців. Проте, суд апеляційної інстанції такі посилання вважає помилковими, так як вказана норма, яка була чинною станом на час звернення позивача до суду, стосувалася тих випадків коли перерахунок пенсії проводився у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Однак, 02.09.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії у зв'язку із неправильним обчисленням її розміру під час проведення попереднього перерахунку.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо проведення перерахунку пенсії позивача у розмірі 80, а не 90% та обґрунтовано зобов'язав провести такий перерахунок і виплатити відповідну різницю пенсії з 11.03.2014.

Проте, суд першої інстанції вирішуючи питання про розподіл судових витрат дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення їх з відповідача.

Частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки позивач, на користь якого ухвалено судове рішення, не є суб'єктом владних повноважень, а відповідачем у цій справі є орган державної влади, у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Крім того, суд першої інстанції вирішуючи питання розподілу судових витрат не врахував вимог ч. 3 ст. 94 КАС України якою передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач за подання розглядуваного адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 73,08 грн.

У позовній заяві позивач просив задовольнити його вимоги за період з 01.07.2012, що станом на дату звернення до суду становило повних 26 місяців. Проте, позов позивача задоволено в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, що становить 23% від заявлених позовних вимог (6*100%) / 26 = 23%), а тому розмір судового збору який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 становить 16,81 грн (73,08 * 0,23 = 16,81).

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак допущено порушення норм процесуального права, що не призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну оскаржуваної постанови в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську - задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 3 листопада 2014 року у справі № 344/13629/14а (2а/344/682/14) - змінити виклавши абзац 5 резолютивної частини цієї постанови в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідент. № НОМЕР_1) судові витрати в сумі 16,81 грн (шістнадцять гривень вісімдесят одну копійку).

У решті постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 3 листопада 2014 року у справі № 344/13629/14а (2а/344/682/14) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін