Справа № 813/3964/13а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 876/10487/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2013 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західний будівельний холдинг» до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У травні 2013 року позивач ТзОВ «Західний будівельний холдинг» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Городоцької МДПІ Львівської області ДПС (на даний час Городоцька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача : - № від 14.02.2013 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 43394 грн. (в тому числі за вересень 2011 р. - 10508 грн., за липень 2012 р. - 32886 грн.); - № від 14.02.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 31269 грн. (в тому числі за основним платежем - 25015 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6254 грн.); - № від 13.05.2013 р. про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 1016,25 грн. (в тому числі за основним платежем - 813 грн. і за штрафними фінансовими санкціями - 203,25 грн.).

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.07.2013 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Городоцької МДПІ Львівської області ДПС № від 14.02.2013 року, № від 14.02.2013 року, № від 13.05.2013 р..

З цією постановою суду не погодився відповідач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції, прийнята з порушенням норм матеріального права, неповним дослідженням доказів по справі, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» за вересень 2011 р. та правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках із ТзОВ «Сана Прим» за липень 2012 р.. Вказує апелянт, що проведеною перевіркою було встановлено, що позивачем порушено п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого завищено суму податкового зобов'язання за вересень 2011 р. на 16878 грн. по здійснених нікчемних правочинах з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС». Таким чином, позивачем занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду за вересень 2011 р. на 15016 грн., в результаті чого зменшено від'ємне значення ПДВ на 10508 грн. та занижено ПДВ на 4508 грн.. Також, зазначає апелянт, що позивачем завищено суму податкового кредиту за липень 2012 р. на 61839 грн. по здійснених нікчемних правочинах з ТзОВ «Сана Прим». Таким чином, позивачем було завищено від'ємне значення ПДВ за липень 2012 р. на суму 32886 грн. та занижено ПДВ на 21320 грн.. Отже, за рахунок вищеописаних порушень перевіркою було встановлено заниження ПДВ на 25015 грн. та завищення від'ємного значення на 43394 грн..

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 02.07.2013 р. та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період із 21.12.2012 року по 27.12.2012 року відповідачем Городоцькою МДПІ Львівської області ДПС було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача ТзОВ «Західний будівельний холдинг» з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» за вересень 2011 р. та правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «Сана Прим» за липень 2012 р.. За наслідками перевірки складено акт від 14.01.2013 р. № 5/22/34988901 (а.с. 11-41 Т.1).

У висновках акту перевірки зазначено, що підприємством порушено, зокрема, вимоги п.198.3, п.198.6, п.198.2 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за вересень 2011 р. на суму 16878 грн. по взаєморозрахунках з ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» та за липень 2012 р. на суму 61839 грн. по взаєморозрахунках з ТзОВ «Сана Прим», а також порушено вимоги п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.187.1 ст.187 ПК України, завищено податкове зобов'язання за вересень 2011 р. на загальну суму 2675 грн., в т.ч. по взаєморозрахунках з ТзОВ «Зв'язоксервіс» на 1862 грн., по взаєморозрахунках з Львівським коледжем Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій на 813 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість по декларації за вересень 2011 р. на 14203 грн., а також позивачем завищено податкове зобов'язання за липень 2012 р. по взаєморозрахунках з ТзОВ «Північ-Захід» на 7633 грн., в результаті чого завищено від'ємне значення з податку на додану вартість по декларації за липень 2012 р. на загальну суму 32886 грн. та занижено податок на додану вартість на 21320 грн.. Висновки податкового органу ґрунтуються на твердженнях про те, що договірні відносини позивача із ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» щодо придбання робіт та із ТзОВ «Зв'язоксервіс» і Львівським коледжем Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій щодо продажу робіт, а також із ТзОВ «Сана Прим» щодо придбання робіт та із ТзОВ «Північ-Захід» щодо продажу робіт, мали безтоварний і нікчемний характер, не спричинили реального настання правових наслідків.

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 14.01.2013 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення : № від 14.02.2013 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 43394 грн. (в тому числі за вересень 2011 р. - 10508 грн., за липень 2012 р. - 32886 грн.), № від 14.02.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 31269 грн. (в тому числі за основним платежем - 25015 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6254 грн.), № від 13.05.2013 р. про збільшення суми грошового зобов'язання позивачу за платежем податок на додану вартість в розмірі 1016,25 грн. (в тому числі за основним платежем - 813 грн. і за штрафними фінансовими санкціями - 203,25 грн.) (а.с. 42,43,44 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень ДПІ про нереальний, безтоварний і нікчемний характер правочинів укладених між позивачем та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС», ТзОВ «Сана Прим» та щодо протиправності винесених податкових повідомлень-рішень, з врахуванням наступного.

Пунктом 14.1.181 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту Акту податкової перевірки від 14.01.2013 року видно, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на твердженнях ДПІ про те, що товариством протягом перевіреного періоду безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за господарськими договорами із ТзОВ «Будівельна компанія «АРС», ТзОВ «Сана Прим». На думку податкового органу такі господарські відносини не мали реального характеру і фактично не відбувались, носять нікчемний характер.

Суд апеляційної інстанції вважає об'єктивними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності вищевказаних тверджень ДПІ.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що реальність укладення, фактичне виконання та настання правових наслідків за розглядуваними господарськими договорами і об'єктивність інформації в первинних документах за цими договорами підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, усі контрагенти, тобто ТзОВ «Будівельна компанія «АРС», ТзОВ «Сана Прим» на час укладення господарських договорів із позивачем ТзОВ «Західний будівельний холдинг» і їх виконання були діючим суб'єктами господарювання (а.с. 23-32 Т.2).

Здійснення позивачем господарських операцій із ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» підтверджується : - договором підряду № СК-БК/49 від 01.06.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (виконавець) щодо виконання робіт по поточному ремонту м'якої покрівлі житлового будинку; - договором підряду № СК-БК/531 від 15.06.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (виконавець) щодо виконання робіт по поточному ремонту каналізаційної мережі; - договором підряду № СК-БК/65 від 30.06.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (виконавець) щодо виконання робіт по поточному ремонту каналізаційної мережі; - договором підряду № 98М від 30.06.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (виконавець) щодо виконання робіт по технічному огляду об'єкта; - договором підряду № 274 від 18.08.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (виконавець) щодо виконання робіт по поточному ремонту каналізаційних мереж та замощення подвір'їв житлових будинків; - договором підряду № 174Т від 20.09.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» (виконавець) щодо виконання робіт по опресовці зовнішніх теплових мереж і внутрішніх систем опалення (а.с. 94-95, 96-97, 98-99, 100-101, 102-103, 104-105 Т.1); - податковими накладними за вересень 2011 р. (а.с. 45-47, 49-51 Т.1); - довідками про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ за вересень 2011 р., актами прийому-передачі виконаних робіт за вересень 2011 р. (а.с. 48, 52-53, 58, 78, 79, 62-63, 69-70, 86-87 Т.1); - банківськими виписками (а.с. 112-115 Т.1).

Здійснення господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Сана Прим» підтверджується : - договором підряду № 19-11/08 від 19.08.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Сана Прим» (підрядник) щодо виконання реконструкції даху (а.с. 1-3 Т.2); - договором підряду № 01-11/09 від 01.09.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Сана Прим» (підрядник) щодо виконання реконструкції шатрової покрівлі житлового будинку (а.с. 213-215 Т.1); - договором підряду № 17-11/09 від 17.09.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Сана Прим» (підрядник) щодо реконструкції покрівлі даху (а.с. 201-203 Т.1); - договором підряду № 18-11/09 від 18.09.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Сана Прим» (підрядник) щодо виконання реконструкції даху (а.с. 14-16 Т.2); - договором підряду № 128-12 від 03.07.2011 р., укладеним між позивачем (замовник) та ТзОВ «Сана Прим» (підрядник) щодо виконання поточного ремонту металоконструкцій базових станцій (а.с. 11-13 Т.2); - довідками про вартість виконаних будівельних робіт за вересень, листопад 2011 р.; - актами приймання виконаних будівельних робіт за вересень, листопад 2011 р.; - довідками про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ за вересень, листопад 2011 р.; - локальними кошторисами за серпень, вересень 2011 р.; - документами щодо договірної ціни за серпень, вересень 2011 р.; - підсумковими відомостями (а.с. 146-165 Т.1, 4-10 Т.2, 125-145 Т.1, 216-223 Т.1, 178-189 Т.1, 204-212 Т.1, 166-177 Т.1, 190-200 Т.1, 17-22 Т.2, 124 Т.1).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач виконав усі передбачені законом обов'язки та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та понесених витрат. Мету та реальність здійснення позивачем господарських операцій на які платник податку (позивач) посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого ПДВ до податкового кредиту відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що право на податковий кредит у платників ПДВ не пов'язано із фактами сплати до бюджету податків контрагентами за господарськими договорами, а пов'язано лише із фактичною сплатою вартості товарів (робіт, послуг) та із наявністю відповідних первинних документів і податкових накладних. Визначальним є реальність існування господарських операцій та факт сплати податку в ціні придбаних товарів (послуг) їх постачальникам. Такий платник податків не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по сплаті податків іншими платниками податків, якщо це прямо не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції вважає також безпідставними покликання апелянта на матеріали листування з іншими податковими органами та на акти зустрічних звірок контрагентів позивача, як на обґрунтованість апеляційних вимог, оскільки у досліджуваних правовідносинах доказами реальності існування господарських відносин між позивачем та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС», ТзОВ «Сана Прим», являються належні первинні документи.

Щодо покликань відповідача про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС», ТзОВ «Сана Прим», то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину і вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правові наслідки недійсності правочину визначені статтею 216 ЦК України, де вказано, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Крім цього, відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

З наведених вище норм випливає, що наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного правочину та усвідомлювали суперечність його інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У зв'язку із цим, висновки про нікчемність правочину можуть бути зроблені лише за наявності доказів і встановлення фактів порушення обов'язкових вимог для чинності правочину в момент укладення такого правочину.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що розглядувані договори між позивачем та ТзОВ «Будівельна компанія «АРС», ТзОВ «Сана Прим» на момент укладення відповідали усім вимогам необхідним для їх чинності, не суперечили вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства, сторони договору володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення були вільними і відповідали внутрішній волі сторін договорів, договори були спрямований на реальне настання правових наслідків і такі наслідки наступили.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 02.07.2013 р. винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2013 року в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західний будівельний холдинг» до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27.03.2015 року.