Справа № 820/14619/14
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р.Справа № 820/14619/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2014р. по справі № 820/14619/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.04.2014 року № №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. по справі № 820/14619/14 в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята незаконно та необґрунтовано, та зазначає, що ведення бухгалтерського обліку складу витрат виробництва (обігу) для фізичних осіб - підприємців на загальній системі оподаткування законодавством не передбачено, а також пільга у вигляді нульової ставки з податку на додану вартість має об'єктний характер, тобто за нульовою ставкою оподатковуються саме операції з постачання послуг, зазначених у п.п.195.1.З, п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України, а не конкретний суб'єкт господарювання, а тому вважає, що не допускав заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. по справі № 820/14619/14.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що Індустріальною ОДПІ м. Харкова було проведено позапланову виїзну документальну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. та дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., про що було складено акт № 886/20-36-17-02-11/НОМЕР_1 від 04.04.2014 року (т.1, а.с.55-68).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем приписів вимог:

- п.п.138.2, 138.4 ст.138, п.п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 9805,88 грн.;

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п.п. 44.3 44.1 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат та ненадання книги обліку доходів і витрат (ф.10) та інших первинних документів, пов'язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів;

- п.6.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску у розмірі -22315,48 грн.;

- абз."б" п.185 ст.185, абз."ж" п.186.3 ст.186, п.187.1 ст.187, п.п. 198.3, 198.4 ст.198, пп.195.1.3 п.195.1 ст.195, п.199.1 ст.199 Податкового Кодексу України, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість всього на загальну суму - 34408 грн., в т.ч.: за 4 кв. 2010 р. в сумі 4615 грн., за березень 2011 р. в сумі 9507 грн., за червень 2011 року в сумі 2030 грн., за серпень 2011 року в сумі 169 грн., за квітень 2012 р. у сумі 6396 грн., за червень 2012 р. в сумі 11691 грн.;

- пп.б). п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичйих осіб», пп. 2.1 п.2 Порядку заповнення та предоставлення податковим агентам податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податків і сум утриманого у них податку", затв. наказом ДПА України від 22.09.2003 р. №451, зареєстровані у Мін'юсті України 20.10.2003 р. №960/8281, п.51.1 ст.51 та абз.б п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України.

На підставі зазначеного акту відповідачем 18.04.2014 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивачу з податку на додану вартість на 34358,00 грн., у тому числі: 29793 грн. - за основним платежем та 4565 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивачу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 12257,35 грн., у тому числі 9805,88 грн. - за основним платежем та 2451,47 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). (т.1, а.с. 51, 53).

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.04.2014 року № та № , винесені Індустріальною ОДПІ м. Харкова такими, що винесені на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

У відповідності до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Індустріальною ОДПІ м. Харкова надіслано ФОП ОСОБА_1 листи від 03.12.2013 року за №6807/10//20-36-17-02-14 та від 11.01.2014 року за №157/10/20-36-17-02-15 «про надання документів», однак позивачем книга обліку доходів і витрат (ф.10) та калькуляція витрат на виробництво вікон, дверей та металевих конструкцій до перевірки не надана.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем до складу витрат, відображених у додатку 5 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2011р., віднесено витрати у сумі 80392 грн. (з ПДВ), які понесено підприємцем від придбання захисних ролетів, алюмінієвих профілів, склопакетів, скла, ручок, металевої конструкції, але первинні документи (калькуляцію на виробництво, акти виконаних робіт), що підтверджують понесення витрат від вищезазначеного виду діяльності, та використання їх в своїй господарській діяльності, підприємцем до перевірки не надано.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу, до яких включається, зокрема, собівартість реалізованих товарів (виконаних робіт, наданих послуг). Витрати операційної діяльності визначаються згідно з п.138.6-138.9, п.п.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до витратної частини обліку, яка включена до декларації про майновий стан та доходи, позивач за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року в порушення п.138.4 ст.138 та п.п. 177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України відніс витрати, які не пов'язані з одержанням доходу, на загальну суму 80392 грн., а саме: позивачем до складу вищезазначених витрат віднесено витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей (склопакети, скло, алюмінієві профілі, ручки, з'єднувачі та інші), які в перевіряємому періоді не реалізовані, та не значаться на залишках станом на 31.12.2011 року. З наданих позивачем до перевірки тільки податкових накладних на придбаная товару, банківських виписок (позивачем не надано калькуляцію та акти виконаних робіт по виготовленню металоконструкцій) неможливо встановити, скільки саме витрачено товару на виготовлення металоконструкцій, і пов'язаність витрат з одерженням доходів.

Таким чином, до витратної частини обліку, яка включена до декларації про майновий стан та доходи позивача за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року в порушення ст.138, ст.177 Податкового кодексу України віднесено витрати, не пов'язані з одержанням доходу та не підтверджені первинними документами на загальну суму 80392,00 грн.

Крім того, позивачем неналежним чином ведеться облік доходів та витрат, а саме в декларації про майновий стан та доходи за 2011-2012р.р. до складу валових витрат було віднесено суми з податку на додану вартість.

Завищення валових витрат за 2012р. в сумі 93228,83 грн. виникло за рахунок того, що позивач до складу валових витрат в декларації про майновий стан та доходи було віднесено суму витрат з податку на додану вартість. Крім того, позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід на 66134,25 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб за період, який перевірявся розмірі 9805,88 грн.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем було укладено договори на перевезення вантажу автомобільним транспортом з ТОВ «Ізосев», ТОВ ТД «Промтехтепло СК», ТОВ «Тероморесурс».

Договори на перевезення вантажу автомобільним транспортом, укладені між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 (перевізники - резиденти), свідчать про те, що позивач не є перевізником вантажу, що підтверджується також наданими до перевірки міжнародними автомобільними накладними (СМR).

У відповідності до п. «а» ст 195.1.3 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання таких послуг: міжнародні перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Статею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Закон України від 01.08.2006 №57-V) передбачено, що ця Конвенція "застосовується до будь - якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін". Конвенція вказує на початок перевезення - місце прийняття вантажу для перевезення та на його завершення - місце, передбачене для доставки.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність» та ст.6 Закону України «Про транзит вантажів», перевезення вантажів супроводжується товарно - транспортними документами, а саме: міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Отримання послуг з перевезення ФОП ОСОБА_1 (замовник) від інших фізичних осіб-підприємців (перевізники) підтверджується актами здачі-прийняття наданих послуг у квітні, червні 2012р. на загальну суму 71840 грн. Виконання послуг ФОП ОСОБА_1 на адресу замовників підтверджується виписаними актами здачі-прийняття наданих послуг у квітні, червні 2012 р. на загальну суму 90435,4 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем безпідставно застосовано оподаткування за нульовою ставкою до операцій з вантажних перевезень.

Відповідно до п."б" ст. 185.1 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. "ж" ст. 186.3 Податкового кодексу України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належить надання транспортно-експедиторських послуг.

У відповідності до ст. 187.1 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Крім того встановлено порушення в частині формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а саме абз."б" п.185 ст.185, абз."ж" п.186.3 ст.186, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податкові зобов"язання з податку на додану вартість на загальну суму 18087 грн., а саме: за квітень 2012 р. на 6396 грн., за червень 2012р. на 11691 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 18.04.2014 року №, № прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Податковим кодексом та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. по справі № 820/14619/14 суд дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2014р. по справі № 820/14619/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 06.04.2015 р.