Справа № 809/4406/14
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" квітня 2015 р. Справа № 809/4406/14
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Остап`юка С.В., суддів: Чуприни О.В., Кафарського В.В.,
за участю секретаря: Мельничука Є.С.,
представника позивача: Дем`яніва І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Представник позивача, додатково обґрунтовуючи позовні вимоги вказав на те, що відповідач будучи в повній мірі проінформованим про порушення прав позивача при його звільненні з військової служби 08.07.1994 року, за зверненням від 29.10.2014 року не виконав свого обов`язку та не реалізував надані йому повноваження на скасування раніше виданих наказів. При цьому, в обґрунтування дотримання строків звернення до суду, при заявлені даних позовних вимог зазначає, що предметом позову є бездіяльність відповідача, що допущена 08.12.2014 року за наслідками розгляду скарги представника позивача від 29.10.2014 року.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, визначених у адміністративному позові. Зокрема, суду пояснено, що при звільненні позивача 08.07.1994 року позивача було звільнено з посади начальника управління озброєння начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, однак відповідно до директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України за №115/1/1264 від 15.02.1994 року та, відповідно, змін до штату 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, посада з якої звільнено позивача була відсутня та змінена на посаду заступника командира армійського корпусу по озброєнню начальник озброєння. Вказує на те, що звільнення позивача з посади, яка не відповідала штатному розпису є протиправним, оскільки позивач підлягав звільненню за станом здоров`я після приведення у відповідність займаної ним посади до штатного розпису 38 армійського корпусу Прикарпатського округу, а також вказали на те, що допущене порушення прав позивача при його звільненні 08.07.1994 року, в подальшому та на даний час, створює негативні наслідки для розрахунку належного до виплати позивачу розміру пенсійного забезпечення.
Відповідач позову не визнав, на адресу суду направив письмове заперечення проти заявлених вимог, мотивоване тим, що скарга представника позивача від 29.10.2014 року надійшла в Міністерство оборони України, за наслідком вивчення і розгляду якої 08.12.2014 року надано обґрунтовану письмову відповідь, крім того звільнення позивача здійснено 08.07.1994 року у відповідності до вимог пунктів 83, 84 та 94 Інструкції про порядок застосування в Збройних Силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, введеної в дію наказом Міністра оборони України за №141 від 30.06.1993 року.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши докази колегія суддів прийшла до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Вирішуючи по суті позовні вимоги суд зазначає, що предметом дослідження є обсяг повноважень і обов`язку Міністра оборони України вирішувати питання щодо скасування раніше виданих наказів з приводу проходженні і звільнення з військової служби на час подання позивачем скарги, а також встановлення наявності чи відсутності протиправної бездіяльності відповідача при розгляді і вирішення скарги представника позивача по суті.
Відповідно до вимог статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Колегією суддів встановлено, що за наслідками розгляду скарги представника позивача від 29.10.2014 року Міністерством оборони України, яке очолює відповідач, 08.12.2014 року, в термін визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» надано письмову відповідь №226/2/5099, в якій викладено інформацію про розгляд і дано роз`яснення на поставлені у скарзі питання.
У зв`язку з чим колегія суддів не вбачає протиправності дій відповідача щодо неналежного розгляду скарги позивача.
З приводу наявності чи відсутності обов`язку Міністра оборони України у грудні 2014 року вирішувати питання про скасування наказу про звільнення позивача з військової служби, що мало місце 08.07.1994 року, колегія суддів зазначає.
Враховуючи те, що спірні правовідносини з приводу звільнення позивача із Збройних сил України мали місце в 1994 році до даних відносин підлягають застосування норми Тимчасового положення про проходження військової служби громадянами України, затвердженого Указом Президента України №174/93 від 13.05.1993 року (надалі по тексту також Тимчасове положення про проходження військової служби громадянами України) та Інструкції про порядок застосування в Збройних силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, введеного в дію наказом Міністра оборони України №141 від 30.06.1993 року (надалі по тексту також Інструкція №141).
З приводу повноважень відповідача суд вважає, що застосуванню підлягають положення нормативно-правових актів чинних на час звернення позивача, а саме Положення про Міністерство оборони України, затверджене указом Президента України від 06.04.2011 року за №406/2011 (надалі по тексту також Положення про Міністерство оборони України).
В даному спорі вирішальне значення має наявність чи відсутність обов`язку у Міністра оборони України задовольняти скаргу військовослужбовця, по обставинах його звільнення, яке була проведене 20 років тому.
Насамперед, за змістом підпунктів 1, 14, 22 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, Міністр оборони України, серед іншого, очолює Міноборони України, здійснює керівництво його діяльністю; призначає на посади та звільняє з посад у встановленому порядку військовослужбовців; підписує накази Міноборони України та дає обов`язкові до виконання державними службовцями, військовослужбовцями, іншими працівниками апарату Міноборони України доручення.
Таким чином, у віданні Міністра оборони України перебуває питання підписання наказів із прийняття, проходження і звільнення із публічної служби, віднесених до його повноважень.
За змістом пунктів 83, 84, 85, 86 Інструкція №141 особи офіцерського складу подаються до звільнення за станом здоров`я (підпункт «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби громадянами України) по обмеженій здатності до військової служби на підставі висновку військово-лікарської комісії за особистим бажанням офіцерів або якщо вони не можуть за станом здоров`я виконувати обов`язки на своїх посадах і відсутня можливість їхнього переміщення на посаду у відповідному виді, роді військ, військовому окрузі. Перед поданням осіб офіцерського складу до звільнення з військової служби уточнюються дані про проходження ними служби, за необхідності документально підтверджуються періоди їхньої служби, які підлягають зарахуванню у вислугу років у календарному обчисленні й окремо на пільгових умовах, і згідно з діючим законодавством обліковується вислуга років на пенсію.
З особами офіцерського складу про наступне їхнє звільнення проводиться не менше двох бесід. Перша бесіда проводиться завчасно, перед звільненням, у ході якої роз`яснюються підстави й терміни подання про звільнення, пільги й переваги щодо трудового влаштування, матеріально-побутового забезпечення, даються необхідні пояснення з інших питань, з`ясовуються прохання військовослужбовця. Бесіди про наступне звільнення проводиться з генералами й адміралами у Центральному апараті міністерства оборони України безпосереднім начальником, а також, як правило заступниками Міністра оборони України, командуючими видами Збройних сил або, в окремих випадках, за дорученням їхніми заступниками.
Питання, які виникли в ході бесіди й не можуть бути вирішені на місці, направляються для вирішення старшому прямому начальнику з додатком матеріалів і довідок.
Друга бесіда проводиться безпосереднім начальником при направленні подання про звільнення, у ході якої даються відповіді на питання і прохання, що були висловлені військовослужбовцем у першій бесіді, з`ясовуються підстави звільнення з урахуванням висновків військово-лікарських комісій та інші питання.
Підпункт є пункту 33 Тимчасове положення про проходження військової служби громадянами України передбачав, що необхідність і терміновість переміщення осіб офіцерського складу, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, визнаних військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я до нестройової служби у мирний час, з посад, що вони займають, на інші посади, обов`язки за якими вони можуть виконувати з урахуванням стану здоров`я, показників професійно-психологічного добору, підготовки і досвіду служби, визначаються прямим начальником від командира військової частини і вище на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Пункт 94 Інструкції №141 передбачає, що видання наказів по особовому складу про звільнення осіб офіцерського складу з військової служби, підстави звільнення (пункт 65 Положення) зміні не підлягають, якщо при звільненні не допущені порушення існуючого законодавства й не визначалися нові обставини, пов`язані із звільненням.
Системний аналіз положень зазначених підзаконних нормативно-правових актів, чинних станом на 1994 рік вказує на те, що військовослужбовець наділений правом при своєму звільненні за підпунктом «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби громадянами України порушувати питання про приведення у відповідність займаної ним посади до штатного розпису армійського корпусу, ставити питання про терміновість її виконання та визначення сум грошового забезпечення необхідних для призначення пенсії.
В свою чергу, в межах процедури звільнення на прямого начальника військовослужбовця або відповідну посадова особа Міністерства оборони України, в тому числі Міністра оборони України покладено обов`язок перевіряти і вирішувати поставлені питання по суті та приймати відповідні рішення.
Поза межами процедури звільнення прямий начальник військовослужбовця або відповідна посадова особа Міністерства оборони України, в тому числі на переконання колегії суддів і Міністр оборони України, не має такого обов`язку (перевіряти доводи по суті), а наділені правом на розгляд таких скарг і правом прийняття рішення за насідками її вирішення.
У спірних відносинах позивач звернувся із скаргою через 20 років з дня звільнення із військової служби (08.07.1994 року).
Питання про протиправність наказу про своє звільнення позивач у строки визначені чинним на час звільнення законодавством не порушував, також позивач не порушував питання про протиправність і скасування наказу про своє звільнення і з моменту, коли дізнався про невідповідність посади, з якої його було звільнено до чинного, на час звільнення, штатного розпису армійського корпусу.
У даній справі у суду відсутні правові підстави вирішувати питання про протиправність бездіяльності Міністра оборони України по не вчиненню дій і прийняття рішень в питаннях, які є його дискреційними повноваженнями, а не обов`язком.
Крім того, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що відповідач у відповідності до Положення про Міністерство оборони України не наділений повноваженням скасовувати раніше видані накази Міністра оборони України.
В сукупності вказаного, колегія суддів дійшла переконання щодо відсутність підстав у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністра оборони України по не скасуванню наказу про звільнення позивача з військової служби.
За таких обставин, заявлений ОСОБА_1 адміністративний позов є таким, що до задоволення не підлягає.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністра оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Остап`юк С.В.

Суддя Чуприна О.В.

Суддя Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 07.04.2015 року.