Справа № 806/320/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"02" квітня 2015 р. Справа № 806/320/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "03" березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату грошової допомоги ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та просив зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби, середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки всіх належних виплат по день фактичного розрахунку, 3 % річних від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку та інфляційні витрати від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не узгоджуються з вимогами Кодексу законів про працю України та не відповідають практиці Житомирського окружного адміністративного суду.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 01 жовтня 1990 року по 30 грудня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с. 12).

На день звільнення, позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України на посаді заступника начальника училища - начальника стройового відділення Житомирського училища професійної підготовки працівників міліції, підпорядкованого УМВС України в Житомирській області.

Наказом № 413 о/с від 30.12.2014, підполковника міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "б" (через хворобу) (а.с. 5).

Як встановлено судом першої інстанції, при звільненні позивачу нарахована грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби згідно вимог пункту 10 постанови КМ України, від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

Проте, виплату вказаних коштів було проведено в повному обсязі на картковий рахунок 20.02.2015 року, що підтверджується довідкою, виданою училищем професійної підготовки працівників міліції УМВС України в Житомирській області від 25.02.2015 № 26/134 та копією відомості від 19.02.2015 року на виплату заробітної плати за лютий 2015 року (а.с. 22,23). Також, згідно відомостей, зазначених в даній довідці, виплату коштів проведено лише після отримання у лютому 2015 року постійного кошторису.

Зазначені обставини представник позивача не заперечував при розгляді справи, однак посилався на те, що грошову допомогу виплачено не в повному обсязі, оскільки на картковий рахунок надійшло 82 397,93 грн. замість належних 83 652,72 грн.

Перевіряючи доводи представника позивача щодо невиплати грошової допомоги в повному обсязі, суд першої інстанції вірно зазначив, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від нарахованої позивачу суми було відраховано 1,5% (військовий збір) від визначеної до виплати суми, що становить 1254,79 грн., що підтверджується довідкою від 27.02.2015 року № 26/145 (а.с. 34).

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків щодо безпідставності позовних вимог про виплату грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби.

Так само, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про нарахування та виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки всіх належних виплат по день фактичного розрахунку, 3 % річних від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку та інфляційні витрати від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема, Законів України "Про міліцію", "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Постановою КМ України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" тощо.

Отже, саме спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється, а тому є вірними висновки суду першої інстанції про те, що при вирішенні спорів щодо виплати грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Зазначені висновки суду першої інстанції узгоджується з нормами, які викладено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". Зокрема, в пункті 2 даної постанови визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

З огляду на вказані вимоги матеріального права, посилання апелянта на те, що суд неправомірно не застосував до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України, є безпідставними, оскільки не мають законодавчого підґрунтя.

Також, є безпідставним доводи позивача, що він має право на отримання 3 % річних від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо нарахування та виплати 3% річних від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку, позивач посилався на стаття 625 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати допомоги з урахуванням 3% річних за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, у даному випадку спірні правовідносини між сторонами у справі виникли не з договірних грошових зобов'язань, а тому норми Цивільного кодексу України в частині відповідальності за порушення грошового зобов'язання боржника перед кредитором не можуть застосовуватися.

Так само, є вірними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про нарахування та виплату інфляційних витрати від простроченої суми всіх виплат з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

В свою чергу, пунктом 10 Постанови КМ України, від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, грошова допомога при звільненні носить одноразовий характер, а тому суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в названій частині.

Посилання апелянта на практику Житомирського окружного адміністративного суду по вказаній категорії справ суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. ст.244-2 КАС України лише висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Окрім того, посилаючись на рішення суду по аналогічній справі №2-а-33914/08, позивач не вказав, що дане рішення скасовано Київським апеляційним адміністративним судом 20.05.2010 року (згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень).

На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "03" березня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "02" квітня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Старий бульвар, 5/37,м.Житомир,10008

4 - представник позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_2 - ,