Справа № 823/471/15
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року справа № 823/471/15

м. Черкаси

12 год. 05 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Паламара П.Г.,

суддів - Гараня С.М., Мишенка В.В.,

при секретарі - Овсієнку О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 - особисто, представника відповідача Сущенко І.М. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Людмили Миколаївни про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Державного агентства земельних ресурсів України (далі - відповідач-1), голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Людмили Миколаївни (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача-2 в частині незабезпечення розгляду та проведення об'єктивної та всебічної перевірки за скаргою позивача від 13.12.2014, направленої в порядку Закону України "Про звернення громадян";

- зобов'язати відповідача-1 забезпечити розгляд та проведення об'єктивної та всебічної перевірки за скаргою позивача від 13.12.2014, направленої в порядку Закону України "Про звернення громадян";

- зобов'язати відповідача-1 забезпечити особисту участь позивача при розгляді його скарги та надати останньому право подавати докази в обгрунтування даної скарги;

- зобов'язати відповідача-1після розгляду та проведення об'єктивної та всебічної перевірки за скаргою позивача від 13.12.2014, направленої в порядку Закону України "Про звернення громадян", повернути всі копії документів, які додавались до скарги;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача 2000 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною та незаконною бездіяльністю відповідача-2, пов'язаною з неналежним розглядом скарги позивача від 13.12.2014;

- витребувати доручення відповідача-1 направленого Головному управлінню листом від 19.12.2015 №О-2707/0-3891/6-14 та Лист Головного управління від 24.12.2014 №21-23-0.9-6079/2-14 з додатками.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.12.2014 направив поштовим відправленням на ім'я Голови комісії з реорганізації Держземагентства України Шемелинець Людмилі Миколаївні скаргу від 13.12.2014, з метою поновлення прав і захисту законних інтересів скаржника, як громадянина України, які були порушені діями та бездіяльністю посадових осіб структурних підрозділів Головного управління Держземагентства у Черкаській області.

За твердженням позивача, скарга не розглянута Держземагентством України а направлена на розгляд до Головного управління Держземагентства у Черкаській області, чим з боку керівництва Держземагентства України порушено ряд положень Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», а тому позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, порушено право позивача на розгляд скарги за його участю.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю

Представник Державного агентства земельних ресурсів України заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що перевірка скарги позивача проведена відповідно до вимог діючого законодавства. Скарга направлена до Головного управління Держземагентства у Черкаській області із вимогою надати всі необхідні для її розгляду документи та пояснення посадових осіб, а після надходження документів підготовлено відповідь позивачу. Ненаправлення фахівців для проведення перевірки до Головного управління Держземагентства у Черкаській області та проведення її без участі позивача представник відповідача мотивував відсутністю коштів.

Другий відповідач - голова комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Людмила Миколаївна в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого.

Позивач звернувся до першого заступника Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Людмили Миколаївни зі скаргою від 13.12.2014 року, щодо порушень керівниками Головного управління Держземагентства у Черкаській області при призначенні на посади фахівців, їх преміювання та звільнення, та створити робочу групу та вжити відповідні заходи реагування. Крім цього, позивач просив розглядати скаргу за його присутності.

Державним агентством земельних ресурсів України 19.12.2014 за № О - 2707/0-3891/6-14 направлено доручення до Головного управління Держземагентства у Черкаській області про надання інформації, матеріалів та пояснень з питань порушених у скарзі ОСОБА_1

На виконання доручення Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області направлено інформацію від 24.12.2014 № 21-23-0.9-6079/2-14.

Держземагентством України 17.01.2015 №2707/0-71/6-15 повідомлено ОСОБА_1, що Держземагентством України доручено Головному управлінню надати вичерпну інформацію, копії відповідних документальних матеріалів з питань, викладених у зверненні, а після опрацювання отриманих від Головного управління матеріалів та інформації про результати розгляду позивача буде проінформовано додатково.

Відповідь про результати розгляду звернення позивачу направлено 30.01.2015.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, є Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі Закон № 393).

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 3 Закону № 393 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, під скаргою розуміється звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Частинами 1, 3 ст. 15 Закон № 393 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст. 19 Закону № 393 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною 4 ст. 7 Закону № 393 визначено, що забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 393 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

В порушення вимог ст. 18, 19 Закону № 393 ОСОБА_1 не запрошено для участі у проведенні перевірки за його скаргою.

Крім того, відповідачем не надано доказів, що така перевірка взагалі проводилась.

Посилання представника відповідача на те, що до Головного управління Держземагентства у Черкаській області направлено доручення про надання інформації, матеріалів та пояснень з питань порушений у скарзі ОСОБА_1 суд оцінює критично.

Зокрема, відповідачем не надано обґрунтувань отримання від відповідача витребуваних документів. Інформація Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 24.12.2014 № 21-23-0.9-6079/2-14 направлена відповідачу без додатків. Суду не надано копій пояснень службових осіб Головного управління Держземагентства у Черкаській області, які витребовувались відповідачем.

Посилання відповідача на неможливість проведення перевірки фахівцями Держземагентства з виїздом до Головного управління Держземагентства у Черкаській області із-за відсутності фінансування суд вважає необґрунтованими.

Також, всупереч вимогам ч. 4 ст. 7 Закону № 393 скарга ОСОБА_1 незаконно направлена для розгляду до Головного управління Держземагентства у Черкаській області, на дії посадових осіб якого скаржився позивач.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами не надано достатніх доказів, які можуть свідчити про вжиття заходів щодо повного, всебічного та об'єктивного розгляду скарги ОСОБА_1, а також доказів перевірки обставин, які викладені в скарзі та вжиття заходів щодо можливих порушень законодавства.

Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Людмили Миколаївни в частині незабезпечення розгляду та проведення об'єктивної та всебічної перевірки за скаргою ОСОБА_1, а також зобов'язання Державного агентства земельних ресурсів України провести об'єктиву та всебічну перевірку за скаргою ОСОБА_1 в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» підлягають до задоволення.

Підлягає до задоволення вимога щодо забезпечення відповідачем особистої участі позивача при розгляді його скарги, надання йому права подавати докази в обґрунтування скарги, оскільки це передбачено ст. 18, 19 Закону № 393.

У той же час, позивачем не надано доказів долучення до скарги документів або їх копій, а тому вимогу щодо їх повернення суд вважає необґрунтованою.

Також необґрунтованою є вимога позивача про стягнення з Державного агентства земельних ресурсів України на його користь 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої протиправною та незаконною бездіяльністю відповідача-2, пов'язаною з неналежним розглядом скарги позивача від 13.12.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою інших осіб.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» також визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При чому, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суди мають встановлювати наявність такої шкоди та причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) заподіювача та вини останнього. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5).

Викладені в позовній заяві доводи щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди не підтверджують обставин її нанесення, не обґрунтовують її розмір, та не вказують на наявність причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача і можливими моральними стражданнями з боку позивача з підстав не отримання належних та розгорнутих відповідей на скаргу. Вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди, як він сам доводить, ґрунтується на твердженнях, що бездіяльність відповідача призвела до моральних страждань. Натомість, матеріали справи свідчать, що позивач не отримавши реалізації своїх прав у наданні йому належної відповіді на скаргу, обґрунтовано використовував інші заходи у тому числі через суд. Отже, позивачем не доведено, що порушення захищених законом прав особи на інформацію призвело до моральних страждань позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи недоведеність відповідачами правомірності вчинених дій та бездіяльності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Людмили Миколаївни в частині незабезпечення розгляду та проведення об'єктивної та всебічної перевірки за скаргою ОСОБА_1.

Зобов'язати Державне агентство земельних ресурсів України провести об'єктиву та всебічну перевірку за скаргою ОСОБА_1 в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.Г. Паламар

Судді С.М. Гарань

В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлений 06 квітня 2015 року.