Справа № 2а-673/07
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 р. Справа № 876/5539/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2008 року та на додаткову постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

02.04.2007 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа - ОСОБА_1 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

відмінити рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003р. в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 у нежитлове;

відмінити рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003р. в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет;

визнати дозвіл, виданий ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 на облаштування лікарського кабінету, недійсним і таким, що не відповідає вимогам закону;

відновити квартирі АДРЕСА_1, категорію житлового приміщення;

скасувати свідоцтво про право власності на лікарський кабінет;

зобов'язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради подати на внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно зміни, що стосуються відновлення категорії житлового приміщення квартири АДРЕСА_1;

відновити право на участь у процесі прийняття рішення щодо переведення квартири АДРЕСА_1, із житлового в нежитлове приміщення та для розміщення в ньому стоматологічного кабінету.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет. Визнано дозвіл, виданий ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і таким, що підлягає скасуванню. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковою постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2008 року скасовано свідоцтво про право власності на лікарський кабінет, переобладнаний із нежитлового приміщення №7.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2009 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року та додаткову постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2008 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.10.2011 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2009 року скасовано в частині скасування постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року і закриття провадження у справі. Справу направлено в цій частині до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. В решті ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року залишити без змін.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року у справі №2а-13/08 скасовано та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14.03.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Постановляючи ухвалу від 14.03.2013 року суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу не перевірив доводи ОСОБА_1, що з аналогічним позовом позивач звертався до суду до тих же сторін про скасування спірного рішення у 2006 р., яке провадженням закрите за відмовою від позову, що є перешкодою відповідно до ст.109 КАС України для повторного звернення до суду з аналогічним позовом. Також не перевірені доводи третьої особи щодо пропуску строку на звернення до суду, передбаченого ст.99 КАС України та не застосування ст.100 КАС України.

У апеляційній скарзі на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року ОСОБА_1 зазначає, що законодавством України (Конституцією, Цивільним кодексом України) власнику надається право володіти, використовувати та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки належна йому на праві приватної власності квартира № 7 була непридатною для проживання, то він звернувся до виконавчого комітету Ужгородської міської Ради з проханням переведення її в нежитлове приміщення, та з наданням дозволу на влаштування лікарського кабінету. В процесі переведення приміщення в нежитлове, ним було виконано всі умови та вимоги закону, які є обов'язковими для переведення приміщення в нежитлове, зокрема розроблено та погоджено проектну та дозвільну документацію, отримані необхідні дозволи та висновки контролюючих установ та служб нагляду (органи архітектури, санітарного, пожежного нагляду, тощо). Жодних порушень при переведенні та переобладнанні нежитлового приміщення не було, тому виконавчим комітетом Ужгородської міської ради законно прийнято рішення про переведення приміщення в нежитлове та надано дозвіл на влаштування лікарського кабінету.

Також звертає увагу на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки позовну заяву ОСОБА_2, яка була предметом розгляду адміністративної справи № 2а-673/07, було подано Ужгородському адміністративному суду 16.03.2007 року, а Рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради № 185 від 30.07.2003 року щодо переведення житлового приміщення по АДРЕСА_1 в нежитлове прийняте 30.07.2003 року, рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 щодо надання ОСОБА_1 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення під лікарський кабінет прийняте 05.11.2003 року.

Вважає, що позивачем було пропущено передбачений ст. 99 КАС України строк для звернення з вимогами скасування рішень про переведення приміщення в нежитлове та надання дозволу на влаштування лікарського кабінету, а судом не застосовано передбачені ст. 100 КАС України наслідки пропущення строку для звернення до суду, хоча стороною в справі було заявлено про застосування вказаних наслідків.

Просить постанову суду від 04.02.2008 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, при цьому зазначає наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач та третя особа ОСОБА_1 (згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2002 р.) є власниками відповідно квартир № 8 та АДРЕСА_1, що знаходяться на другому поверсі цього жилого будинку.

02.07.2003 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови з заявою обстежити технічний стан займаної квартири і дати дозвіл на переведення її з житлового фонду у нежитловий.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 30.07.2003 року ОСОБА_1 був наданий дозвіл на переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове.

30.09.2003 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови з заявою дати дозвіл на реконструкцію займаного нежилого приміщення для використання, як лікарський кабінет.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 р. ОСОБА_1 був наданий дозвіл на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет.

Також матеріалами справи встановлено, що 04.07.2006 року ОСОБА_2 звертався до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про відміну рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет. Визнати дозвіл, виданий ОСОБА_1 рішенням сесії Ужгородської міської ради № 281 на облаштування лікарського кабінету недійсним і таким, що не відповідає закону.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2006 року відмову позивача по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про відміну рішення прийнято, а провадження по справі закрито.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2006 року у справі № 2а-1005/06 сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі не можуть знову заявляти ті ж самі вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що провадження щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 в лікарський кабінет та щодо визнання дозволу, виданого ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і таким що підлягає скасуванню слід закрити.

Що стосується вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволені адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Судом першої інстанції не було належним чином перевірено момент виникнення у позивача права на пред'явлення позову, а твердження позивача про те що тільки в 2007 році йому стало відомо про порушення його прав не відповідають дійсності і спростовуються тим, що до пред'явлення в квітні 2007 року позовної заяви, яка була предметом розгляду, позивач раніше, у липні 2006 року вже звертався з такою за змістом позовною заявою.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист своїх прав, зокрема, оскарження рішень (дій чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, судом першої інстанції було безпідставно відхилено клопотання про застосування наслідків пропущення строку для звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст. ст. 157, 195, 196, п.п.3,4 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2008 року у справі № 2а-13/08 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове - відмовити.

Провадження щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 в лікарський кабінет та щодо визнання дозволу, виданого ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і таким що підлягає скасуванню - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль