Справа № 826/1610/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2015 року № 826/1610/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А., суддів: Гарника К.Ю., Катющенка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення
третя особа без самостійних вимог:
Генеральна прокуратура України
провизнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача по внесенню в базу персональних даних відомостей про те, що нібито ОСОБА_1 19 липня 2012 року Генеральною прокуратурою України пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, кримінальна справа №11049-1-1-2012/003559 від 13 липня 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що зазначені у наданій відповідачем 25 грудня 2014 року довідці №288-119122014/200 персональні дані щодо конкретного суб'єкта персональних даних - позивача не відповідають дійсності і не могли бути надані розпорядником персональних даних, оскільки Генеральна прокуратура України 19 липня 2012 року не пред'являла ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України. Таким чином зазначена довідка містить недостовірну інформацію, що не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про захист персональних даних» та порушує права позивача, гарантовані законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року про відкриття провадження у справі до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Генеральну прокуратуру України.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні, надавши для приєднання до матеріалів справи письмово викладені доводи в обґрунтування своєї позиції. Зокрема, уповноважений представник відповідача стверджує про правомірність дій відповідача з огляду на їх вчинення у відповідності до положень Закону України «Про міліцію» та Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 серпня 2002 року № 823/188, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 9 вересня 2002 року за № 738/7026 (далі по тексту - Інструкція).

Представник третьої особи проти задоволення позову також заперечував та зазначив, що внесені відповідачем у базу відомості відповідають інформації, наданій слідчим Генеральної прокуратури України у порядку визначеному Інструкцією.

З огляду на висловлену у даній справі позицію учасників процесу щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини 6 статті 71 та частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та ознайомившись із викладеними відповідачем і третьою особою доводами в обґрунтування наданих ними заперечень, розглянувши наявні у справі документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 видано довідку №288-19122014/00200, зі змісту якої вбачається, що за обліком МВС громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Луганськ Луганська область Україна на території України станом на 25 грудня 2014 року є особою, яку 13 лютого 2012 року заарештовано Генеральною прокуратурою України за скоєння злочину, передбаченого частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України, кримінальна справа №11049-1-1-2012/003559 від 13 липня 2012 року. Відомості про результати судового розгляду до МВС не надходили.

Посилаючись на те, що Генеральною прокуратурою України 19 липня 2012 року ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України не пред'являлось, позивач просить визнати дії відповідача по внесенню в базу персональних даних відомостей протиправними.

Даючи правову оцінку (матеріалам справи) встановленим у справі обставинам з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд зважає на наступне.

Правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних регулюються положеннями Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010р. №2297-VI (далі по тексту - Закон України від 01.06.2010р. №2297-VI).

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Загальні вимоги до обробки персональних даних визначені у статті 6 названого Закону.

Так, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Частиною 5 зазначеної статті закріплено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 11 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990р. №565-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право, зокрема, вести оперативно-пошукові та криміналістичні обліки, облік адміністративних правопорушень та профілактичний облік правопорушників, документів, інші передбачені законодавством обліки; здійснювати обробку персональних даних в обсязі, структурі та порядку, що випливають із завдань та функцій, покладених на міліцію цим та іншими законами; у межах компетенції складати статистичну інформацію, забезпечувати режим доступу до інформації, надавати інформаційні послуги.

Порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України визначені у Інструкції.

Правовою основою ведення оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є Конституція України, Закони України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про інформацію», міжнародні договори у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку, та ця Інструкція.

Пунктом 2.1 Інструкції закріплено, що об'єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.

Облік здійснюється шляхом ведення алфавітних оперативно-довідкових картотек (далі - ОДК) і дактилоскопічних картотек (далі - ДК), у тому числі з використанням автоматизованих банків даних та автоматизованих дактилоскопічних інформаційних систем.

Підстави для поставлення на облік, визначені у розділі 3 Інструкції.

Зокрема, підставою для поставлення на облік осіб, які засуджені або притягаються до кримінальної відповідальності, оголошені в розшук, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом є постанова про притягнення як обвинувачуваного.

Перелік форм документів, що використовуються для формування та коригування оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку (банку даних) наведений у пункті 3.2 Інструкції.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції облікові і коригувальні матеріали направляються до УОІ-ВОІ слідчими органів внутрішніх справ, прокуратури, Служби безпеки, у провадженні яких знаходяться кримінальні справи або протокольні матеріали на осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності і щодо яких запобіжний захід у вигляді взяття під варту не обирався, - один примірник алфавітної картки форми 1 не пізніше 3 діб після винесення постанови про притягнення як обвинуваченого.

На підставі наведеного пункту відповідачу слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України Захаровим було направлено примірник алфавітної картки форми 1, в якій зазначено прізвище, ім'я, по батьків, місце народження, адреса, національність, громадянством, запобіжний захід та його дата, характер злочину, статті КК, орган, який порушив справу, дата її порушення та номер справи, а також дата пред'явлення обвинувачення.

Однак, зі змісту довідки, наданої відповідачем ОСОБА_1 вбачається невідповідність даних, наданих слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України Захаровим, тим, що наведені відповідачем в базі персональних даних.

Так, в алфавітній картці форми 1, копія якої надана відповідачем в обґрунтування правомірності своїх дій, зазначено статті Кримінального кодексу України - частина 5 статті 27, частина 4 статті 190, частини 2, 3 статті 358.

Однак, в наданій позивачу довідці №288-19122014/00200 зазначено: частина 4 статті 190, частини 3, 4 статті 358 Кримінального кодексу України.

Отже, у наданій позивачу довідці відповідача відсутня інформація про частину 5 статті 27 та частину 2 статті 358 КК України, натомість зазначено частину 4 статті 358 КК України, яка у алфавітній картці форми 1 відсутня.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача по внесенню в базу персональних даних відомостей про пред'явлення Генеральною прокуратурою України ОСОБА_1 19 липня 2012 року обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 358, частиною 4 статті 358 КК України.

При цьому, правила ст.105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР №9341137).

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, а також виявлені судом під час розгляду справи обставини, які свідчать про внесення відповідачем в базу персональних даних неповної і недостовірної інформації, колегія суддів, для належного захисту порушених прав позивача, визнає протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення по внесенню в базу персональних даних неповної та недостовірної інформації згідно довідки №288-19122014/00200.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірності своїх дій.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи, викладені в адміністративному позові знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у визначений судом спосіб відновлення порушеного права позивача.

Керуючись ст.ст.11, 69-71, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення по внесенню в базу персональних даних неповної та недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 згідно довідки №288-19122014/00200.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: К.Ю. Гарник

В.П. Катющенко