Справа № 817/3722/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3722/14

24 березня 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Цвіркун О.О., за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Дячука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування санкцій

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

від 27.11.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 11778,00 грн., з яких: 7852,00 грн. - за основним платежем; 3926,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що визначене на підставі акта перевірки від 07.11.2014 року №249/17-117/НОМЕР_1;

від 27.11.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 11431,76 грн., з яких: 7621,17 грн. - за основним платежем; 3810,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що визначене на підставі акта перевірки від 07.11.2014 року №249/17-117/НОМЕР_1;

а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.11.2014 року №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 2735,94 грн.

Ухвалою від 15.12.2014 року судом відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 14.01.2015 року, відкладено на 28.01.2015 року.

До початку розгляду справи представник відповідача подав суду клопотання про об'єднання адміністративної справи №817/3722/14, яка перебуває у проваджені судді Рівненського окружного адміністративного суду Дорошенко Н.О., в одне провадження до справи 817/4006/14 для спільного розгляду під номером 817/4006/14.

Так, ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду Дорошенко Н.О. від 25.11.2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №817/3722/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 07.11.2014 року №Ф-58 на суму 32012,37 грн.

Ухвалою від 28.01.2015 року Рівненський окружний адміністративний суд (суддя Дорошенко Н.О.) постановив передати адміністративну справу №817/3722/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58 від 07.11.2014 року до провадження Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Кравчук Т.О. для об`єднання в одне провадження та спільного розгляду з адміністративною справою №817/4006/14.

Ухвалою 28.01.2015 року адміністративну справу №817/3722/14 прийнято до провадження судді Рівненського окружного адміністративного суду Кравчук Т.О. та об'єднано адміністративні справи №817/3722/14 та №817/4006/14 для спільного розгляду в об'єднаному провадженні під номером №817/3722/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності суми витрат на послуги та запчастини придбаних позивачем протягом звітного періоду для технічного обслуговування транспортних засобів, що використовуються позивачем у власній господарській діяльності. Як вказав позивач, відповідач неправомірно зменшив суму витрат на технічне обслуговування основних засобів, які на переконання позивача відносяться до витрат операційної діяльності, у такий спосіб протиправно збільшивши суму оподатковуваного доходу та донарахувавши суму податку з доходів фізичних осіб. При цьому позивач зазначив, що відповідач помилково сплутав поняття «технічне обслуговування», «ремонт» із «поліпшенням» основних засобів, що не є тотожним, тим самим викрививши їх змістовне наповнення. Оскільки відповідач безпідставно збільшив позивачу суму чистого доходу, позивач стверджує про протиправне збільшення суми єдиного внеску, базою нарахування якого слугував неправомірно збільшений відповідачем оподатковуваний дохід позивача і, як наслідок, протиправне застосування суми штрафної санкції за несвоєчасне нарахування та сплату єдиного внеску. Крім того, позивач зазначив, що відповідач протиправно нарахував суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму податкового кредиту, сформованого за результатом придбання запчастин до вантажних автомобілів протягом періоду їх використання у господарській діяльності внаслідок наступного продажу таких, що суперечить положенням пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. З таких підстав просив суд позов задовольнити та скасувати спірні рішення відповідача.

У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав зазначивши, що відповідачем винесено спірні податкові повідомлення-рішення з надуманих підстав та внаслідок перекручування норм податкового законодавства, тому просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечував, подав письмові заперечення обґрунтовуючи тим, що відповідач правомірно не врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб суму витрат позивача на ремонт (поліпшення. модернізацію) транспортних засобів, використовуваних у господарській діяльності, що узгоджується з приписами підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, відтак правомірно донарахував суму податку з доходів фізичних осіб за відповідний період, а також суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в результаті виявлення у ході перевірки позивача заниження суми оподатковуваного (чистого) доходу, на який нараховується єдиний внесок та застосував штрафні санкції у відповідному розмірі. Також, оскільки позивачем згідно поданих декларацій з податку на додану вартість віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені у складі вартості запасних частин для ремонту транспортних засобів, що були використані у ході підприємницької діяльності згідно актів списання, а відповідні транспортні засоби були в подальшому реалізовані, дохід від операцій з продажу яких позивач задекларував у декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, позивач неправомірно не включив до складу податкових зобов'язань за відповідний період суми податку на додану вартість у вартості придбаних запасних частин, що були включені до складу податкового кредиту в попередніх звітних періодах та використані для поліпшення, ремонту вказаних транспортних засобів. Враховуючи викладене, вважає оспорювані рішення податкового органу про донарахування позивачу суми податкових зобов'язань правомірними, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вставлено судом, у листопаді 2014 року ревізором-інспектором Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року (акт №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року).

У ході перевірки податковим органом встановлені наступні порушення податкового законодавства:

1. включення в декларацію перекручених даних, що привело до заниження оподатковуваного доходу за 2013р. на 50807,74 чим порушено п.138.1 п.138.2 ст.138, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст.139, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.10р. із змінами і доповненнями. У відповідності до ст.164, п. 167.1 ст.167, ст.176, пп. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю становить у 2013р. - 7621,17 грн.;

2. перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., в порушення п. 187.7 ст.187, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року (із змінами і доповненнями) встановлено заниження податкових зобов'язань на суму ПДВ 7852,00 грн., в тому числі:

- за червень 2013 року на суму ПДВ - 1108,00 грн.;

- за жовтень 2013 року на суму ПДВ - 1942,00 грн.;

- за листопад 2013 року на суму ПДВ - 3361 грн.;

- за грудень 2013 року на суму ПДВ - 1441,00 грн.

3. п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8.07.2010р. №2464-VI, в результаті чого донарахована сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 32012,97 грн., в т.ч. за 2011р. - 8324,06 грн., за 2012р. - 6058,04 грн., за 2013 рік та 17630,27 грн.

За наслідками виявлених порушень податковим органом винесено:

податкове повідомлення-рішеня від 27.11.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 11778,00 грн., з яких: 7852,00 грн. - за основним платежем; 3926,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішеня від 27.11.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 11431,76 грн., з яких: 7621,17 грн. - за основним платежем; 3810,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 07.11.2015 року №Ф-58 та визначено суму боргу (недоїмки) 32012,37 грн.;

а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.11.2014 року №, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 2735,94 грн.

Вказані рішення прийняті відповідачем на основі висновків про неправомірне формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, та віднесення до складу таких витрат видатків на придбання запчастин та проведення ремонту (поліпшення, модернізацію) транспортних засобів, що використовуються позивачем у господарській діяльності, в результаті чого податковим органом збільшено суму чистого доходу позивача за відповідний період, з якого нараховано суму єдиного внеску та застосовано штрафні санкції за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, а також висновки про протиправне невключення сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних запчастин та включених до складу податкового кредиту попередніх періодів, до податкових зобов'язань по податку на додану вартість у зв'язку із наступною реалізацією відповідних транспортних засобів, що, на думку податкового органу, виключає їх використання у господарській діяльності позивача.

Вважаючи такі висновки відповідача безпідставними позивач звернувся до суду про визнання винесених рішень протиправними та скасування у судовому порядку.

Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований виконавчим комітетом Рівненської міської ради 05.05.1998 року, перебуває на податковому обліку з 30.05.1998 року та є платником податку на додану вартість (свідоцтво НОМЕР_5).

Згідно з реєстраційими даними основними видами господарської діяльності позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту, інша допоміжна діяльність у галузі транспорту.

За обставинами справи, актом перевірки позивача №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року, поряд з іншим, зафіксовано отримання позивачем протягом перевіряємого періоду 100% доходу від здійснення вантажних перевезень, іншої допоміжної діяльності у сфері транспорту. Однак, за результатом перевірки перевіряючим встановлено розбіжність у сумі оподатковуваного (чистого) доходу податком з доходів фізичних осіб на суму 50807,74 грн., що виникла внаслідок віднесення до складу валових витрат видатків, пов'язаних з ремонтом, поліпшенням, модернізацією основних фондів, а саме: до складу валових витрат позивачем віднесено вартість послуг та запчастин, придбаних протягом звітного періоду, які були використані на технічне обслуговування транспортних засобів позивача.

У ході судового розгляду представник позивача підтвердив придбання відповідних товарів (запчастин)/послуг та віднесення їх вартості до складу валових витрат наступними документами, дослідженими у ході судового розгляду:

платіжне доручення від 22.01.2013 року №22 на суму 1401,26 грн.; платіжне доручення від 22.01.2013 року №23 на суму 1400,01 грн.; акт здачі-прийняття робіт від 22.01.2013 року № на загальну вартість робіт з ПДВ 2801,27 грн.; платіжне доручення від 02.01.2103 року №425 на суму 504,00 грн.; акт надання послуг від 03.01.2013 року №11 на суму 504,00 грн.; платіжне доручення від 21.01.2013 року №17 на суму 438,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу від 17.01.2013 року №15 на суму 438,00 грн.; платіжне доручення від 22.01.2013 року №21 на суму 263,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу від 21.01.2013 року №П000000017 на суму 263,00 грн.; акт списання №1 від 31.01.2013 року; платіжне доручення №25 від 24.01.2013 року на суму 708,00 грн.; видаткова накладна №Р-00000510 від 21.01.2013 року на суму 475,00 грн.; видаткова накладна №Р-00000305 від 15.01.2013 року на суму 233,00 грн.; платіжне доручення №16 від 21.01.2013 року на суму 260,00 грн.; рахунок-фактура №СФ-0026311 від 01.12.2012 року на суму 160,00 грн.; видаткова накладна №Р-0010142 від 01.12.2012 року на суму 160,00 грн.; видаткова накладна №Р-00000269 від 14.01.2013 року на суму 100,00 грн.; акт списання №2 від 31.01.2013 року; платіжне доручення №14 від 14.01.2013 року на суму 483,00 грн.; видаткова накладна №15/1 від 05.01.2013 року на суму 483,00 грн.; платіжне доручення №13 від 14.01.2013 року на суму 720,00 грн.; видаткова накладна №28/1 від 10.01.2013 року на суму 720,00 грн.; платіжне доручення №12 від 14.01.2013 року на суму 363,00 грн.; видаткова накладна №27/1 від 10.01.2013 року на суму 363,00 грн.; платіжне доручення №26 від 24.01.2013 року на суму 30,00 грн.; видаткова накладна №81/1 від 22.01.2013 року на суму 30,00 грн.; акт списання №4 від 28.02.2013 року; платіжне доручення №40 від 05.02.2013 року на суму 655,00 грн.; видаткова накладна №Р-00000604 від 23.01.2013 року на суму 655,00 грн.; платіжне доручення №39 від 05.02.2013 року на суму 300,00 грн.; видаткова накладна №Р-00000602 від 23.01.2013 року на суму 300,00 грн.; акт списання №5 від 28.02.2013 року; платіжне доручення №35 від 04.02.2013 року на суму 879,00 грн.; платіжне доручення №41 від 05.02.2013 року на суму 2000,00 грн.; платіжне доручення №45 від 06.02.2013 року на суму 1000,00 грн.; видаткова накладна №15 від 01.02.2013 року на суму 3759,00 грн.; акт списання №6 від 31.03.2013 року; платіжне доручення №111 від 29.03.2013 року на суму 905,26 грн.; накладна №UQ1_130009790 від 29.03.2013 року на суму 848,27 грн.; накладна №UQ1_130009808 від 29.03.2013 року на суму 56,99 грн.; платіжне доручення №109 від 26.03.2013 року на суму 2665,00 грн.; видаткова накладна №414/1 від 26.03.2013 року на суму 2665,00 грн.; платіжне доручення №110 від 29.03.2013 року на суму 469,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000086 від 28.03.2013 року на суму 469,00 грн.; платіжне доручення №102 від 25.03.2013 року на суму 390,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №РН-00000060 від 19.03.2013 року на суму 390,00 грн.; платіжне доручення №101 від 25.03.2013 року на суму 240,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №РН-00000059 від 12.03.2013 року на суму 240,00 грн.; платіжне доручення №73 від 04.03.2013 року на суму 1276 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000050 від 20.02.2013 року; платіжне доручення №100 від 25.03.2013 року на суму 158,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000078 від 20.03.2013 року на суму 158,00 грн.; платіжне доручення №108 від 08.04.2013 року на суму 3297,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000083 від 26.03.2013 року на суму 3297,00 грн.; акт списання №9 від 30.04.2013 року; платіжне доручення №130 від 15.04.2013 року на суму 390,00 грн.; видаткова накладна №153 від 29.03.2013 року на суму 390,00 грн.; акт списання №12 від 30.04.2013 року; платіжне доручення №129 від 15.04.2013 року на суму 733,00 грн.; видаткова накладна №95 від 12.04.2013 року на суму 733,00 грн.; акт списання №13 від 30.04.2013 року; платіжне доручення №137 від 24.04.2013 року на суму 1165,18 грн.; накладна №UQ1_130013536 від 23.04.2013 року на суму 1165,18 грн.; видаткова накладна №145746 від 20.04.2013 року на суму 70,50 грн.; платіжне доручення №127 від 17.04.2013 року на суму 784,00 грн.; рахунок на оплату №52 від 10.04.2013 року на суму 784,00 грн.; акт надання послуг №55 від 17.04.2013 року на суму 312,00 грн.; видаткова накладна №55 від 17.04.2013 року на суму 472,00 грн.; платіжне доручення №151 від 16.05.2013 року на суму 2415,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П00000115 від 26.04.2013 року на суму 2415,00 грн.; акт списання №14 від 31.05.2013 року; платіжне доручення №171 від 30.05.2013 року на суму 207,90 грн.; видаткова накладна №239 від 23.05.2013 року на суму 207,90 грн.; платіжне доручення №158 від 22.05.2013 року на суму 866,06 грн.; накладна №UQ1_130015717 від 10.05.2013 року на суму 866,06 грн.; платіжне доручення №164 від 22.05.2013 року на суму 350,00 грн.; видаткова накладна №661/1 від 15.05.2013 року на суму 350,00 грн.; платіжне доручення №153 від 17.05.2013 року на суму 1738,28 грн.; накладна №UQ1_130015580 від 10.05.2013 року на суму 1738,28 грн.; платіжне доручення №141 від 08.05.2013 року на суму 653,03 грн.; накладна №UQ1_130014148 від 26.04.2013 року на суму 653,03 грн.; акт списання №15 від 31.05.2013 року; платіжне доручення №143 від 08.05.2013 року на суму 6480,73 грн.; видаткова накладна №347 від 13.05.2013 року на суму 6480,73 грн.; платіжне доручення №142 від 08.05.2013 року на суму 4500,00 грн.; видаткова накладна №418 від 08.05.2013 року на суму 750,00 грн.; акт списання №20 від 30.06.2013 року; платіжне доручення №199 від 03.07.2013 року на суму 4000,00 грн.; платіжне доручення №211 від 18.06.2013 року на суму 2663,00 грн.; рахунок на оплату №178 від 07.06.2013 року на суму 6663,00 грн.; видаткова накладна №174 від 18.06.2013 року на суму 663,00 грн.; платіжне доручення №216 від 19.06.2013 року на суму 945,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П00000182 від 15.06.2013 року на суму 945,00 грн.; платіжне доручення №212 від 18.06.2013 року на суму 1191,64 грн.; рахунок на оплату №1495 від 12.06.2013 року на суму 1191,64 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №8 від 12.06.2013 року на суму 724,00 грн.; платіжне доручення №202 від 10.06.2013 року на суму 1110,00 грн.; рахунок на оплату №111 від 07.06.2013 року на суму 1110,00 грн.; акт надання послуг №100 від 10.06.2013 року на суму 618,00 грн.; платіжне доручення №178 від 05.06.2013 року на суму 1192,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000104 від 28.05.2013 року на суму 1192,00 грн.; податкова накладна №102 від 10.06.2013 року на суму 111,00 грн.; податкова накладна №184 від 12.06.2013 року на суму 1191,64 грн.; податкова накладна №173 від 18.06.2013 року на суму 6663,00 грн.; акт списання №26 від 31.08.2013 року; платіжне доручення №325 від 28.08.2013 року на суму 646,00 грн.; платіжне доручення №328 від 27.08.2013 року на суму 315,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000234 від 07.08.2013 року на суму 646,00 грн.; платіжне доручення №323 від 27.08.2013 року на суму 250,00 грн.; видаткова накладна №243 від 27.08.2013 року на суму 250,00 грн.; платіжне доручення №318 від 21.08.2013 року на суму 530,00 грн.; видаткова накладна №FTM00011873/13 від 20.08.2013 року на суму 530,00 грн.; платіжне доручення №315 від 20.08.2013 року на суму 569,62 грн.; накладна №UQ1_130029873 від 15.08.2013 року на суму 569,62 грн.; платіжне доручення №305 від 12.08.2013 року на суму 621,91 грн.; накладна №UQ1_130028263 від 05.08.2013 року на суму 621,91 грн.; платіжне доручення №292 від 09.08.2013 року на суму 480,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №П000000225 від 24.07.2013 року на 707,00 грн.; акт списання №29 від 30.11.2013 року; чек №431 від 10.11.2013 року на суму 172,99 грн.; платіжне доручення №436 від 18.11.2013 року на суму 2541,00 грн.; видаткова накладна №211 від 18.11.2013 року на суму 2541,00 грн.; платіжне доручення №429 від 08.11.2013 року на суму 1360,00 грн.; видаткова накладна №302 від 08.11.2013 року на суму 1360,00 грн.; платіжне доручення №447 від 27.11.2013 року на суму 360,00 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №ПП00000065 від 12.11.2013 року на суму 360,00 грн.; платіжне доручення №446 від 14.11.2013 року на суму 1159,21 грн.; акт виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу №6 від 13.11.2013 року на суму 1100,00 грн.; податкова накладна №87 від 13.11.2013 року на суму 1159,21 грн.; податкова накладна №120 від 12.11.2013 року на суму 360,00 грн.; податкова накладна №300 від 08.11.2013 року на суму 1360,00 грн.; податкова накладна №213 від 18.11.2013 року на суму 2541,00 грн.; акт списання №33 від 31.12.2013 року; платіжне доручення №505 від 30.12.2013 року а суму 6520,00 грн.; рахунок на оплату №371 від 13.12.2013 року на суму 10520,00 грн.; видаткова накладна №340 від 30.12.2013 року на суму 10520,00 грн.

Факт придбання зазначених запчастин та оплати відповідних послуг не заперечувався відповідачем як у ході судового розгляду, так і в акті перевірки позивача, тому не становить предмет доказування у справі.

Як пояснив суду представник позивача, витрати по придбанню таких товарів та послуг визначено позивачем на підставі зазначених первинних документів, що підтверджують використання товарів та списання пропорційно реалізації таких послуг, тобто такі витрати позивача безпосередньо пов'язані з отриманням доходу та такі, що приймали участь в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Проте, за висновками відповідача, фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування не мають права включати до складу витрат витрати, які пов'язані з використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, технічного обслуговування тощо) (стор.12 акта перевірки №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року).

Такі висновки відповідача та, відповідно, і винесене на їх основі податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року №, не ґрунтуються на нормах податкового законодавства з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 цієї ж статті Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Склад витрат та порядок їх визнання визначено у статті 138 Податкового кодексу України.

Так, згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.8 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, із загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Абзацом "г" підпункту 138.8.5 пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення віднесено до складу загальновиробничих витрат.

З системного аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів, інших необоротних активів, податковим законодавством віднесено до загальновиробничих витрат (підпункт 138.8.5 пункту 138.5 статті 138), які входять до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.8 статті 138), які, в свою чергу, включаються до витрат операційної діяльності платника податків (підпункт 138.1.1. пункту 138.1 статті 138), що відносяться до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Твердження відповідача, що витрати на ремонт, технічну діагностику, придбання запчастин не відносяться до витрат операційної діяльності, з огляду на положення підпункту 138.10.2 ст.138 Податкового кодексу України та на підставі пп.139.1.5 ст.139 Податкового кодексу України не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку як витрати на придбання, модернізацію та інше покращення основних засобів, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Нормами «Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту», затвердженого наказом Мінтрансу України №102 від 30.03.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 28.04.1998 року за №268/2708, визначено порядок проведення технічного обслуговування та ремонту дорожніх транспортних засобів, що поширюється на юридичних і фізичних осіб-підприємців, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування та ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів), незалежно від форми власності.

Так, згідно з пунктом 1.3. цього Положення технічне обслуговування - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування.

Слід також вказати, що відповідно до пункту 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 року (в редакції до внесення змін наказом №1192 від 30.12.2013 року), вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом.

В разі поліпшення основних засобів платник податків, не може відносити понесені витрати до витрат звітного періоду.

Тобто, під поліпшенням розуміється зростання характеристик об'єкту внаслідок чого зростають його корисні властивості.

Відповідно до наказу Державного комітету статистики України №444 від 15.12.2003 року «Про затвердження форми одноразового державного статистичного спостереження № 1-амортизація», поліпшенням об'єкта основних засобів є витрати, пов'язані з модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо об'єкта основних засобів, у результаті чого збільшуються майбутні економічні вигоди, що первісно очікуються від його використання.

Тобто, поліпшення основних засобів - вантажних автомобілів призвело б до зростання їх технічних характеристик: збільшення вантажної спроможності, економічності, швидкості тощо.

Проте, відповідачем в акті перевірки не зазначено про зростання будь-яких характеристик або інших властивостей транспортних засобів позивача, натомість визнається, що витрати понесені позивачем безпосередньо пов'язані з отриманням доходу та такі, що приймали участь в оподаткованих операціях звітного періоду.

У ході перевірки позивач підтвердив понесені витрати первинними документами: актами виконаних робіт з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів та платіжними дорученнями на їх оплату.

Зазначені документи підтвердили, що позивачем у період, що перевірявся, здійснювались витрати на комп'ютерну діагностику та ремонт, технічне обслуговування автомобілів, адаптацію тахографів, перевірку параметрів безпеки автомобілів, регулювання вузлів. В рамках ремонту автомобілів проводився ремонт певних вузлів, заміна зношених або пошкоджених деталей, вузлів, механізмів та установок, зварювальні, слюсарні, токарські роботи, мийка агрегатів тощо.

Відповідно до «Положення про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів», затвердженого наказом Мінтрансу України №102 від 30.03.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 28.04.1998 року за №268/2708, ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин. В свою чергу, роботоздатний стан (роботоздатність) - це стан виробу, в якому значення усіх параметрів, які характеризують здатність виконувати задані функції, відповідають вимогам нормативно-технічної і (або) конструкторської документації; поточний ремонт - це ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами).

Отже, технічне обслуговування, ремонт, в тому числі, поточний ремонт направлені на підтримання або приведення в робочий стан транспортних засобів.

На підставі пункту 32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 року (в редакції до внесення змін наказом №1192 від 30.12.2013 року) витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Крім того, з системного аналізу норм, закріплених у статтях 138, 177 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), слідує, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є факт їх понесення в межах здійснення ним господарської діяльності.

Таким чином, судом досліджено копії технічних паспортів на транспортні засоби та напівпричепи, договори на транспортне експедирування, акти здачі приймання робіт, книга обліку доходів і витрат.

Враховуючи викладене суд зазначає, що витрати, понесені позивачем на технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, що використовувалися у межах підприємницької діяльності є витратами на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів та обґрунтовано були включені позивачем до складу загальновиробничих витрат. На цій підставі у відповідача не було жодних правових підстав для зменшення суми витрат і, відповідно, для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги від 07.11.2014 року №Ф-58 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в частині визначення боргу (недоїмки) в сумі 32012,37 грн. та рішення від 27.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині нарахованого штрафу у сумі 2735,94 грн. суд зазначає наступне.

В основу прийняття вказаних рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI внаслідок заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування на загальну суму 37012,37 грн., в тому числі за 2011 рік на 8324,06 грн., за 2012 рік на 6058,04 грн., за 2013 рік на суму 17630,27 грн., що призвело до застосування штрафних санкцій у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, що склало 2735,94 грн.

Щодо нарахування суми єдиного внеску за 2011-2012 роки та застосування штрафних санкцій у цій частині, то, як вбачається зі змісту оспорюваної вимоги та рішення, такі винесені на підставі акта перевірки №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року, на який містяться посилання.

Водночас, слід зазначити, що плановою перевіркою, результати якої оформлені актом №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року, податковим органом досліджено визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Згідно пункту 86.1. статті 86 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Правила фіксування встановлених перевіркою порушень передбачені «Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами», затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 14.03.2013 №395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.04.2013р. за № 607/23139 (далі - Порядок №395).

Зокрема, згідно з вимогами вказаного Порядку №395, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Всупереч вказаним вимогам, відповідачем у акті перевірки №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року не вказані первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, які в свою чергу підтверджують наявність порушень протягом 2011-2012 років, та докази, що підтверджують наявність факту порушення, а саме заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2011 рік на суму 31984,86 грн. та за 2012 рік на суму 20950,20 грн.

Тобто, акт перевірки, на підставі якого відповідачем прийнято оспорювані рішення, як джерело доказової бази при виявленні порушень в ході проведення перевірки вимог податкового та іншого законодавства, був складений з ігноруванням наявних у позивача первинних документів, що фіксують здійснені ним господарські операції, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів. Пояснень з посиланням на первинні документи позивача з приводу вищевказаних обставин представником відповідача в судовому засіданні теж надано не було.

За таких обставин, винесення оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиними внеском та нарахування штрафних санкцій у цій частині без встановлення відповідних порушень з посиланям на законодавство та первинні документи (або їх відсутність, дефектність тощо) у акті перевірки як підстави винесення таких рішень, суд вважає протиправним, а відповідно і оскажувані вимога від 07.11.2014 року №Ф-58 та рішення від 27.11.2014 року № в цій частині підлягають скасуванню.

Що стосується 2013 року, то висновки про заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування повністю кореспондуються з висновками про заниження суми чистого оподаткованого доходу за 2013 рік на 50807,74 грн. через завищення витрат, а саме включення до витрат видатків, понесених на технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, що використовуються в рамках підприємницької діяльності.

Відтак, враховуючи зменшення відповідачем суми витрат позивача за цей період на 50807,74 грн., на таку ж суму він збільшив і чистий оподатковуваний дохід, який, в свою чергу є базою оподаткування єдиним внеском (50807,74 грн. х 34,7% = 17630,27 грн. - як сума донарахованого єдиного внеску за 2013 рік).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, що застосовується у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон України №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції - за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи висновки суду, зроблені під час дослідження обставин прийняття податкового повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № щодо правомірності формування позивачем витрат, що впливають на визначення чистого доходу, що викладені вище, вимогу від 07.11.2014 року №Ф-58 про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов'язкове соціальне страхування та рішення від 27.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску суд визнає протиправними, які підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Крім того, в ході перевірки, за результатами якої винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року №, відповідачем констатовано, що позивачем продано три автомобілі і суму доходу від їх продажу включено до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік: вантажний сідловий тягач DAF TE95XF НОМЕР_2 реалізований 07.05.2013 року; вантажний сідловий тягач DAF XF 95.430 НОМЕР_3 реалізований 09.10.2013 року; вантажний сідловий тягач DAF XF 95.480 НОМЕР_4 реалізований 25.12.2013 року.

Як зазначив представник позивача у ході судового розгляду, до моменту реалізації вказаних вантажних автомобілів, вони використовувались позивачем в господарській діяльності, з огляду на що для їх підтримання в робочому стані здійснювався їх поточний ремонт, в рамках якого на даних автомобілях замінювалися певні запасні частини.

Так, заміна запчастин проводилась: вантажного сідлового тягача DAF TE95XF НОМЕР_2 (що реалізований 07.05.2013 року) - в січні, березні, квітні 2013 року; вантажного сідлового тягача DAF XF 95.430 НОМЕР_3 (що реалізований 09.10.2013 року) - в січні, лютому, квітні, травні, червні, серпні 2013 року; вантажного сідлового тягача DAF XF 95.480 НОМЕР_4 (що реалізований 25.12.2013 року) в листопаді, грудні 2013 року.

Оскільки придбаваючи запчастини, які були встановлені на дані транспортні засоби позивач відносив суми податку на додану вартість, включені в ціну придбання, до складу податкового кредиту відповідних періодів, відповідачем зроблено висновок про те, що позивач зобов'язаний був включити такі суми податку на додану вартість до складу податкових зобов'язань за датою реалізації вказаних транспортних засобів. Оскільки позивачем такі суми до складу податкових зобов'язань не включались, відповідачем самостійно збільшено суму податкових зобов'язань позивача та, як наслідок, за результатами перевірки донараховано суму податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № від 27.11.2014 року.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача як такими, що не ґрунтуються на положеннях податкового законодавства, з огляду на наступне.

Так, в силу вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Оскільки придбані позивачем запчастини та оплачені послуги щодо технічного обслуговування вантажних автомобілів використовувалися у ході господарської діяльності позивача (надання транспортних послуг), про що йшлося вище та не заперечувалось відповідачем у акті перевірки №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року (стор. 21 акта), виходячи з приписів статті 198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) позивач обґрунтовано не включив до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суми податку на додану вартість, віднесені до складу податкового кредиту, що включені до ціни придбання запчастин та послуг з технічного обслуговування транспортних засобів, які використовувались у господарській діяльності, про що також вказує відповідач у акті перевірки №249/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 07.11.2014 року (стор. 3- 4 акта).

За таких обставин, визначення позивачу суми податкового зобов'язання за податком на додану вартість та застосування штрафних санкцій є безпідставним, відтак податкове повідомлення-рішення від 27.11.2014 року № визнається протиправним, тому позов у цій частині підлягає задоволенню, а оспорюване податкове повідомлення-рішення скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Всупереч зазначеного відповідач не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову повністю.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 365,40 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 365,40 грн. підлягають присудженню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 27.11.2014 року №, згідно з яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 11778,00 грн., з яких: 7852,00 грн. - за основним платежем; 3926,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 27.11.2014 року №, згідно з яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 11431,76 грн., з яких: 7621,17 грн. - за основним платежем; 3810,59 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.11.2014 року №, згідно з яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції у сумі 2735,94 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2014 року №Ф-58 зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 32012,37 грн.

Присудити на користь позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 березня 2015 року.