Справа № 810/5933/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5933/14 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника позивача представника відповідача прокурорівБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю., Собківа Я.М. Приходько К.М. Полєжаєвої Н.А. Ступніка С.В. Сагана Д.В., Ющенко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року у справі за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в розмірі 55 921,88 грн. та пеню за порушення термінів їх сплати в розмірі 4 048,97 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дружба» є працедавцем, який зобов'язаний виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

09.07.2014 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області було проведено перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування про що складено Акт перевірки №10-36-033/37.

В зазначеному Акті зафіксовано порушення відповідачем положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: за 2013 рік відповідачем не було виконано норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до довідки, наданої головним бухгалтером підприємства, в 2013 році не виконано норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Так в 2013 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 64 особи. Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 3 особи, але фактично працевлаштовано лише одного працівника - інваліда ОСОБА_9

До Яготинського районного центру зайнятості відповідачем щомісячно у січні-грудні 2013 року подавались звіти про наявність вакансій за 2013 рік (форма 3-ПН, станом на 01.02.2013; 01.03.2013; 01.04.2013; 01.05.2013; 01.06.2013; 08.07.2013; 01.08.2013; 01.09.2013; 01.10.2013; 01.11.2013; 01.12.2013), згідно з якими, відповідач самостійно зазначив кількість вакантних посад для інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях (інженер з комп'ютерних систем - 1 особа; вагар - 1 особа), створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

У зв'язку з недотриманням відповідачем вказаного нормативу працевлаштування інвалідів у 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, в порядку ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» та стягнення пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ), який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з ч. 9 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Пунктом 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З наведеного випливає, що роботодавець не зобов'язаний здійснювати фактичний пошук інвалідів для їх працевлаштування, оскільки законодавством такий обов'язок покладається на державну службу зайнятості.

Статтею 20 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Матеріали справи містять копії звітів про наявність вакансій форми №3-ПН за період з січня по грудень 2013 року із відміткою Яготинського районного центру зайнятості про їх прийняття (а.с.38-59). З даних звітів вбачається, що у відповідача створено посади «вагар» та «інженер комп'ютерних систем» із заробітною платою 1 200 грн. для працевлаштування інвалідів. Вказане підтверджується також копією штатного розпису за 2013 рік наданого на вимогу суду апеляційної інстанції представником позивача. Підтвердженням того, що протягом 2013 року відповідачем подавалися вказані звіти є також наявний в матеріалах справи лист Яготинського районного центру зайнятості (а.с.37).

Крім цього, позивачем не надано доказів того, що протягом 2013 року інваліди за своєю ініціативою чи за направленням центру зайнятості зверталися до відповідача для працевлаштування на наявні вакантні посади та таким особам було відмовлено у працевлаштуванні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки роботодавцем було вжито всі необхідні заходи для створення робочих місць та працевлаштування інвалідів, то підстави для застосування щодо нього адміністративно-господарських санкцій, а також стягнення пені за невиконання нормативу щодо створення робочих місць для інвалідів, передбачених ст. 20 Закону № 875-ХІІ, відсутні.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 03.04.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.