Справа № 813/1007/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року Справа № 813/1007/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючий суддя Грень Н. М.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

представника позивача Барабаш Н.І.,

представника відповідача не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу у м. Львів Управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу у м. Львові Управління Державної міграційної служби України у Львівській області з вимогами:

- визнати дії відповідача неправомірними щодо вимоги надання квитанцій по сплаті платних послуг на суму 87,15 грн., які позивач не замовляв та не мав намірів щодо отримання таких платних послуг з переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби затвердженого ПКМУ № 795 від 04.06.2007 року;

- визнати дії відповідача неправомірними щодо вимоги сплати 120,00 грн. «за бланк паспорта»;

- визнати дії відповідача неправомірними щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон в разі тимчасових поїздок на підставі поданих Позивачем документів зазначених Правилами затвердженими ПКМУ № 231 від 31.03.1995 року;

- зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до вимог Правил затверджених ПКМУ №231 від 31.03.1995 року на підставі поданих позивачем документів;

- зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон в терміновому порядку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 17 вересня 2014 року звернувся до Шевченківського районного відділу у м. Львів Управління Державної міграційної служби України у Львівській області з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, долучив необхідний пакет документів, а саме: заяву анкету встановленого зразка, паспорт громадянина України, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см, та квитанцію про сплату державного мита у розмірі 170 грн. Службова особа ДМС відмовилась приймати дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см та заяву-анкету встановленого зразка заповнено власноруч ОСОБА_1 . Крім того, позивач був змушений підписати заяву про замовлення додаткових платних послуг ДМС оскільки посадова особа ДМС відмовлялась приймати документи. Однак, позивачу листом від 24.09.2014 року в одержанні паспорта громадянина України для виїзду за кордон відмовлено з посиланням на необхідність оплати вартості послуги в сумі 87 грн. 15 коп. та вартості бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон в сумі 120 грн. 00 коп. Також зазначає, що відповідач вимагав надання додаткових документів, а саме довіреність для оформлення довідки про несудимість. Позивач вважає такі дії щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів неправомірними, така відмова не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки діючі нормативно-правові акти не передбачають обов`язку заявника замовляти та додатково оплачувати окремі платні послуги з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач не забезпечив явки повноважного представника у судове засідання. Про дату час і місце його проведення відповідно повідомлений належним чином. Заперечень чи клопотань іншого змісту не подавав.

Суд заслухав пояснення позивача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , 17.09.2014 року звернувся до Шевченківського районного відділу у м. Львові Управління Державної міграційної служби України у Львівській області з документами для виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, сплативши при цьому державне мито у розмірі 170,00 грн.

Відповідно до листа № 3323 від 24.09.2014 року Шевченківського районного відділу у м. Львові Управління Державної міграційної служби України у Львівській області позивачу надано письмове роз`яснення, що окрім державного мита, постановою Кабінету Міністрів України № 1098 від 26.10.2011 року передбачено оплату громадянами при оформленні паспорта для виїзду за кордон вартості платної послуги Оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон (87,15 грн.) та оплату вартості бланка (на сьогоднішній день це 120,00 грн.). Зазначені вище платежі, відповідно до Постанови, є обов`язковими при наданні цих послуг. Таким чином, для отримання паспорта громадянин України для виїзду за кордон необхідно провести відповідні оплати. Крім того, для одержання інформації щодо громадян, які притягувались до кримінальної або адміністративної відповідальності, а також тих, які знаходяться під адміністративним наглядом та у розшуку, необхідно надати належним чином оформлену довіреність.

30.01.2015 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Однак, відповідно до листа № 4615/264 від 03.02.2015 року позивачу надано відповідь, що роз`яснення на якій підставі йому відмовлено у виготовленні паспорта надано у листі № 3323 від 24.09.2014 року. Повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, не розглядаються згідно до ст.. 8 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.

Одночасно Конституцією встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначені Законом України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України №3857-XII від 21.01.1994 року (далі - Закон України № 3857).

Відповідно до ст. 7 Закону України № 3857 передбачено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Такі правила затверджені Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення № 231 від 31.03.1995 року (далі - Правила).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування інших нормативних актів до правовідносин, що регулюють процедуру видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон можливе лише у випадку, якщо Законом України № 3857 та Правилами це прямо передбачено.

Згідно з п.п. 10 та 11 Правил, для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати. Особи віком від 18 до 25 років, які підлягають призову на строкову військову службу, разом із заявою про оформлення паспорта подають довідку відповідного військового комісаріату щодо можливості виїзду з України. Форма довідки затверджується Міноборони.

Положеннями п. 6 ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито № 7-93 від 21.01.1993 року визначено, що державне мито справляється за оформлення нового зразка паспорта громадянина України для поїздки за кордон.

Відповідно до п.п. б п. 6 ст. 3 цього ж Декрету ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170,00 грн.

Як позивач, ОСОБА_1 звернувшись у вересні 2014 р. до Шевченківського районного відділу у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, надав відповідачу: заяву-анкету встановленого зразка; паспорт громадянина України; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; дві фотокартки 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанцію про сплату державного мита в розмірі 170,00 грн.

Таким чином, позивачем було надано усі необхідні документи для оформлення паспорта, які передбачено п.п. 10 та 11 Правил, а тому вимога ГУ ДМС України у Львівській області надати додаткові документи, подання яких не передбачено ні Законом України № 3857, ні Правилами, та, як наслідок, відмова у виготовленні паспорта громадянина України для виїзду закордон, є протиправними.

Як пояснив позивач, відповідач наполягає на обов`язковості оплати додаткових послуг за видачу та оформлення паспорта, зокрема:

- Вартість послуг 87,15 грн. з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання № 795 від 04.06.2007 року;

- Вартість бланка 120 грн. з посиланням на п. 4 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання надання підрозділами МВС та ДМС платних послуг № 1098 від 26.10.2011 року.

Однак, на переконання суду, зазначені нормативно-правові акти не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки суперечать Закону України № 3857 та Правилам та не регулюють спірні правовідносини.

В будь-якому випадку, вказаним п. 2 вказаного Порядку визначено перелік платних послуг, а також те, що послуги надаються за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові (найменування), місця реєстрації/проживання (місцезнаходження) та виду послуги.

При цьому платні послуги можуть бути надані виключно за заявою особи і виключно за наявності у неї бажання отримати таку послугу.

Крім того, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання надання підрозділами МВС та ДМС платних послуг № 1098 від 26.10.2011 року не передбачено розміру вартості бланка паспорта.

Слід зазначити, що на переконання суду, Постанова Кабінету Міністрів України № 1098 від 26.10.2011 року та Постанова Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання № 795 від 04.06.2007 року, правовідносини у сфері оформлення та видачі паспортів громадян України для виїзду за кордон не регулюють, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито № 7-93 від 21 січня 1993 року (далі - Декрет) платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

Державне мито справляється, зокрема, за видачу громадянам України паспорта для виїзду за кордон або обміну цього паспорта на території України у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 2, 3 Декрету).

Таким чином, сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, пов`язаних із учиненням міграційною службою дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про протиправність вимог міграційної служби щодо надання та сплати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон документів і платежів, які не передбачені Законом України № 3857 та Правилами - спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 3 грудня 2013 року у справі № 21-416а13 (за аналогічним адміністративним позовом).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим слід зазначити, що вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача видати йому паспорт громадянина України для виїзду за кордон в терміновому порядку не відповідають положенням викладеним у ст. 162 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, оскільки в такому разі суд переймає на себе повноваження органу державної влади. Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, сукупність вищевикладених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з Державного Бюджету України на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, слід стягнути судовий збір у розмірі 43,84 грн.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу у м. Львів Управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо вимоги надання квитанцій по сплаті платних послуг на суму 87,15 грн., які позивач не замовляв та не мав намірів щодо отримання таких платних послуг з переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби затвердженого ПКМУ № 795 від 04.06.2007 року;

3. Визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу у м. Львів Управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо вимоги сплати 120,00 грн. за бланк паспорта;

4. Визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу у м. Львів Управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон в разі тимчасових поїздок на підставі поданих позивачем документів зазначених Правилами затвердженими ПКМУ № 231 від 31.03.1995 року;

5. Зобов`язати Шевченківський районний відділ у м. Львові Управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ОСОБА_1 документів.

6. В решті позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 43 (сорок три) грн. 84 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 07.04.2015 року.