Справа № 804/2478/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 квітня 2015 р. Справа № 804/2478/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, в якій просить: скасувати рішення №487 від 28.01.2015р. Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська та визнати його таким, що порушує ст.47 Конституції України, Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду» та накази Міністра оборони України №1 від 03.01.1993р., Наказ №569 від 15.09.2011р., та права позивача на приватизацію займаного нею житла; визнати протиправною бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, що виразилась у невиконанні Конституції України, нормативно-правових актів (наказів Міністра оборони України №569 від 15.09.2011р., №1 від 03.01.1993р.) та розглянути заяву позивача від 27.11.2014р. вх. №2960 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1, яку вона займає на підставі ордеру №453 від 17.02.1987р. на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно-правових актів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009р., що діють на момент ухвалення рішення; зобов'язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 та вжити заходів щодо приватизації квартири яка використовується нею та членами її сім'ї на умовах найму на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно правових актів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009р., що діють на момент ухвалення рішення за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням КЕВ м. Дніпропетровська від 28.01.2015р. №487 позивачеві протиправно відмовлено в передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1, яку вона займає на підставі ордеру №453 від 11.02.1987р. Вважає, що в судовому порядку мають бути відновлені її права та інтереси.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Також, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням приписів ст. 128 КАС України, судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду адміністративної справи за даної явки сторін та на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку щодо закриття провадження у справі, в зв'язку з тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Цивільним процесуальним кодексом України в статті 15 «Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ» визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Водночас, Житловим кодексом України в статті 9 встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Поняття «житлові відносини» в контексті змісту статті 15 Цивільного процесуального кодексу України включає в себе і право громадян на одержання житла в зв'язку з приватизацією і ця норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила, а тому розгляд страви за правилами іншого судочинства ніж цивільне лише за цією обставиною є порушенням.

При цьому, подання заяви №2960 від 27.11.2014 року до відповідача має наслідком передачу квартири в приватну власність згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Наведена позиція зазначена Верховним судом України в постанові від 2 грудня 2014 року в справі №21-530а14.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу про право на звернення з зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 17, 157, 160-165 , суд -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі №804/2478/15 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що згідно ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали згідно ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.В. Боженко