Справа № 702/48/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/48/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Діденко Т.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідач нараховує та виплачує вказані соціальні виплати у меншому розмірі, ніж це передбачено статтями 50, 54 цього Закону для відповідної категорії громадян, та відмовив у проведенні відповідного перерахунку.

Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року задоволено вказаний позов частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Підстави для проведення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами визначено ст. 197 КАС України.

З огляду на викладене та враховуючи те, що справу можливо вирішити на основі наявних у ній доказів, колегія суддів вважає, що розгляд справи має бути проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду підлягає частковій зміні з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи, у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС, тому має право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернувся до УПФ з заявою, у якій зазначив про незгоду з розмірами нарахувань вказаних вище соціальних виплат та просив провести відповідний перерахунок.

Відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 цього Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідам 2 групи, віднесеним до категорії 1, призначається у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 54 цього Закону розмір державної пенсії для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретний розмір всіх доплат пенсій і компенсацій підвищується Кабінетом міністрів України відповідно до зміни вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати.

За правилами ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка застосовується з червня 2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Спору між сторонами щодо застосування для перерахунку пенсії позивачу положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» немає.

На виконання вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», Кабінет Міністрів прийняв постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, що набрала чинності з 01 січня 2012 року, якою затверджено порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, вставлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету пенсійного фонду України на 2013 рік.

Дані положення діяли протягом бюджетного року та припинили дію 31.12.2013 року.

Згідно з абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року не було встановлено у 2014 року будь-яких обмежень щодо застосування положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року знову почали діяти положення ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині розмірів основної та додаткової пенсії інвалідам, а не відповідні положення постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Проте, 31 липня 2014 року до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» були внесені зміни Законом України №1622-VII, який набрав чинності 03 серпня 2014 року (публікація «Голос України» від 02.08.2014 № 146).

Цим Законом Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-7, яким встановлено, що норми ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» неконституційним визнано не було.

Крім цього, 25.03.2014 року були внесені зміни і до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210

Відповідно до пункту 2 роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 4 від 16.03.2012 року про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» тимчасове зупинення дії закону чи окремих його положень не припиняє чинності закону, після закінчення строку, на який зупинено їх дію, ця дія відновлюється автоматично.

Отже, з 1 січня 2014 року до набрання чинності Законом України № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» правове регулювання правовідносин щодо виплати пенсії та додаткової пенсії особам, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими законами, крім Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - не здійснювалося. Тому в цей період застосуванню підлягають положення ст.ст. 50, 54 цього Закону, а з 03.08.2014 - відповідні Постанови Кабінету Міністрів України.

Оскільки позов позивачем було подано до суду 16 січня 2015 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача за період з 01 січня 2014 року по 15 липня 2014 року потрібно залишити без розгляду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 та ч. 1 ст. 100 КАС України у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення з позовом до адміністративного суду. Підстав для його поновлення немає.

Однак, колегія суддів не може погодитися з зазначенням судом першої інстанції про зобов'язання відповідача «виплачувати» спірні соціальні виплати, оскільки відповідно до принципів судочинства у судовому порядку підлягають захисту порушені чи оспорювані права, тобто суд не може захистити право особи, яке на її думку може бути порушене в майбутньому.

Спірні виплати розпорядженням Управління Пенсійного фонду призначаються на невизначений строк, а тому не можуть бути обмежені проміжком часу, оскільки їх нарахування та виплата може залежати лише від чинності Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і безпосередньо пов'язані з терміном виплати пенсії позивачу.

Тобто, законодавством не встановлено ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії вбачається, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунку). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

При цьому, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення в даній справі вже набрав чинності Законо України № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», яким такі виплати обмежено строком до 03 серпня 2014 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що зобов'язання відповідача проводити такі нарахування і виплати без обмеження датою 03 серпня 2014 року є задоволенням позову на майбутнє та порушенням норм процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає як таке, що постановлено за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року змінити, замінивши в абзаці третьому її резолютивної частини слово «виплачувати» словом «виплатити» та доповнивши після словосполучення «з 16.07.2014 року» словосполученням «по 03 серпня 2014 року включно».

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.