Справа № 274/415/15-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"07" квітня 2015 р. Справа № 274/415/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3, Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "10" березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком, зобов'язати відповідача призначити, виплачувати та індексувати пенсію за віком та інші пенсійні надбавки відповідно до пенсійного законодавства, з 16.04.2014 року, встановити та виплачувати їй підвищення до пенсії в розмірі 25% від розміру пенсії за 5 років більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 16.04.2014 року, звернути до негайного виконання постанову суду про виплату пенсії починаючи з 16.04.2014 року, з одноразовим стягненням всієї суми заборгованості по виплаті пенсії з 16.04.2014 року, зобов'язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано відмову управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії незаконною.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_3 щодо призначення пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1.

В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.03.2015 року виправлено описку в резолютивній частині постанови суду від 10.03.2014 року. Абзац другий резолютивної частини постанови викладено в такій редакції: визнати рішення управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі про відмову ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком незаконним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та при частковому задоволенні позову суд не відновив право позивача на призначення пенсії згідно поданої заяви.

Також, в апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 та апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі підлягають до часткового задоволення з урахуванням такого.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1949 року по 1997 рік проживала на території Україні та з 1967 року по 1996 рік працювала на заводі "Прогрес" в м.Бердичеві, що підтверджується довідкою державної міграційної служби в Житомирській області від 16.09.2014 року №2/9600( а.с.16), довідкою ПП "Житлоремекс 2" (а.с.17), копією трудової книжки та архівною довідкою (а.с.35-36).

09.09.1997 року ОСОБА_3 знято з реєстраційного обліку з адреси: АДРЕСА_1 на постійне місце проживання в Державу Ізраїль (а.с.16).

Позивач з 19.04.1997 року і на момент звернення із заявою про призначення пенсії, проживає в Державі Ізраїль, однак, є громадянкою України, що підтверджується наданою суду копією закордонного паспорту громадянина України (а.с.14).

29.09.2014 року позивач через представника звернулася до управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням комісії по розгляду спірних питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області ( протокол №68 від 22.12.2014 року) відмовлено ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між Україною та Ізраїлем, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а також через те, що не наданий документ про постійне чи тимчасове проживання на території України. (а.с.44-45).

Одночасно, позивачу роз"яснено її право, передбачене ст.105 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії в судовому порядку.

Додатково, листом від 13.10.2014 року позивача повідомлено, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається її копія, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Посвідка на постійне чи тимчасове проживання на території України відсутня (а.с.22-24).

Позивач скористалася своїм правом та оскаржила зазначене рішення в судовому порядку та просила відновити порушене право на отримання пенсії за віком, оскільки вважала відмову відповідача протиправною.

Суд першої інстанції надаючи правову оцінку діям відповідача щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії вказав, що рішення комісії про відмову у реалізації конституційного права на пенсійне забезпечення та призначенні пенсії за віком є незаконним.

Однак, вийшовши за межі позовних вимог зобов"язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_3 щодо призначення пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій з урахуванням обставин встановлених судом.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

На час звернення до Пенсійного фонду про призначення пенсії, позивач досягла пенсійного віку та має загальний трудовий стаж 29 років, а тому відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має право на призначення пенсії за віком.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, яку подано її представником 29.09.2014 року, комісією по розгляду спірних питань пов"язаних з призначенням (перерахунком) пенсії прийнято рішення №68 від 22.12.2014 року, яким відмовлено ОСОБА_3 в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між Україною та Ізраїлем.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення управління Пенсійного фонду у м.Бердичеві та Бердичівському районі щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком є протиправним, оскільки позивачем відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, надані всі необхідні документи, які підтверджують її право на отримання пенсії за віком.

Право на соціальний захист громадян України закріплено статтею 46 Конституції України та конкретизоване у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів за догляду за непрацездатними.

Згідно з ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється.

Дана норма, на яку посилається відповідач в обґрунтування підстав для відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії, на думку суду, не стосується даного спору, оскільки регулює питання припинення виплати пенсії, яка вже була призначена.

Також, є безпідставним посилання відповідача на статтю 51 вищезазначеного Закону, яким передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №25-рп/2009 від 07.10.09 р. положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та згідно з його п.2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зі змісту вищезазначеного рішення Конституційного Суду України вбачається, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Як вбачається з матеріалів справи, з додержанням вимог вищезазначеної норми, через представника ОСОБА_4, який діє на підставі виданої йому нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_3 було подано 29.09.2014 року до управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі заяву про призначення пенсії та необхідні документи.

Посилання відповідача на те, що такі документи подано в копіях, що не відповідає приписам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, зі змісту розписки-повідомлення, яку оформлено головним спеціалістом управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі Чернишовою Н.А., нею прийнято перелік документів, поданих до заяви про призначення пенсії (а.с.21). Даних про те, що такі документи подано в копіях не відображено. Також, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідач не посилався на таку обставину.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, відповідно до поданої заяви, є протиправними.

У зв"язку з тим, що позивач в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та в спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, звернулася за призначенням пенсії, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права буде зобов"язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, згідно поданої заяви від 29.09.2014 року.

Разом з тим, вимоги позивача про призначення пенсії з 16 квітня 2014 року є безпідставними, оскільки не узгоджуються з приписами ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на вищезазначене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 та зобов"язання призначити та виплачувати пенсію за віком, згідно поданої заяви від 29.09.2014 року.

Доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду в м.Бердичеві та Бердичівському районі не містять доказів які б свідчили про відсутність підстав для призначення пенсії позивачу, а тому є безпідставними.

Вимога позивача про виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок є передчасною, оскільки пенсія позивачу ще не призначена.

Колегія суддів уважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов"язання відповідача провести індексацію пенсії за віком та врахувати інші пенсійні надбавки відповідно до пенсійного законодавства.

Пенсії, призначені за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Механізм проведення індексації визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (зі змінами) (далі - Порядок), а тому, у суду відсутні підстави для зобов"язання відповідача здійснювати індексацію пенсії.

Щодо позовних вимог про зобов'язання призначення та виплати пенсії за віком, встановлення та виплату підвищення до пенсії в розмірі 25% від розміру пенсії за 5 років більш пізнього виходу на пенсію, звернення до негайного виконання постанови суду про виплату пенсії з одноразовим стягненням всієї суми боргу по виплаті пенсії з 16 квітня 2014 року та зобов'язання відповідача забезпечити виконання та надати суду звіт про виконання судового рішення, то ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до ч.1 ст.29 Закону України "«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього строку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону.

Позивачем не доведено, що нею виконані вимоги вищевказаної правової норми. Крім того, з зазначеним питанням вона не зверталася до територіального органу Пенсійного фонду. Тому вимога про виплату підвищення розміру пенсії є передчасною і задоволенню не підлягає.

Стаття 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість негайного виконання судових рішень ще до набрання ними законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.256 КАС України звернення до негайного виконання всієї суми боргу при присудженні виплати пенсії не є обов'язком суду.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 ст.257 КАС України визначено, що на відповідного суб'єкта владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Ці норми права не є імперативними.

З урахуванням наведеного та того, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком підлягає задоволенню, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення всієї суми боргу по виплаті пенсії, звернення постанови суду до негайного виконання, зобов'язання відповідача забезпечити виконання та подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до пунктів 2 - 4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги представника позивача та Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "10" березня 2015 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком.

Зобов"язати управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком, відповідно до поданої заяви від 29 вересня 2014 року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_2

E-mail -ІНФОРМАЦІЯ_2 2-ОСОБА_4 АДРЕСА_3 E-mail ІНФОРМАЦІЯ_3

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області вул.Л.Карастоянової,29,м.Бердичів,Житомирська область,13312

- ,