Справа № 813/6178/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року Справа № 876/1424/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1 про зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - ІДАБК у Львівській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ОСОБА_1.), в якому просить суд зобов'язати ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самочинно влаштованої прибудови (веранди) до будинку АДРЕСА_1

В ході судового розгляду справи здійснено заміну позивача правонаступником, а саме Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі - Позивач, ДАБІУ).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що будівництво прибудови веранди виконувалось без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», а також відстань від прибудованої веранди до сусіднього житлового будинку № 22а складає 4,3 м що є порушенням протипожежних вимог Додатку 3 ДБН 360-92**.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що самочинне будівництво, зі слів представників відповідача та матеріалів справи, було здійснене ще в 1992 році, а ІДАБК у Львівській області не використовувало будь-які інші заходи для усунення порушень вимог законодавства містобудівної діяльності.

Постанову суду першої інстанції оскаржила ДАБІУ, подавши на неї апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню із винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2014 року ІДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил об'єкт будівництва з реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1, що належить гр. ОСОБА_1

За результатами перевірки складено акт № 7/49-ф від 04.12.2013 року, яким зафіксовано, що гр. ОСОБА_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній власності міста у 1992-1996 роках здійснено будівництво прибудови веранди (кухні та коридору) до індивідуального будинку № 20-б, влаштовано бетонний фундамент для огорожі довжиною орієнтовно 20 метрів між будинком №22а та № 20-б та встановлено каналізаційний колодязь на відстані орієнтовно 1 метр від прибудови на землях загального користування. Роботи виконувались без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт». Із заяви гр. ОСОБА_1 від 16.05.1995 р., поданої до Стрийського міського суду щодо визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, встановлено, що на час виконання будівельних робіт вона проживала і користувалася житловим будинком № 20-б. Станом на час проведення перевірки вказаний будинок належить на праві приватної спільної часткової власності гр. ОСОБА_1 і її дочці ОСОБА_2 (без прибудованої веранди розміром 5,59*2,25). Відстань від прибудованої веранди до сусіднього житлового будинку № 22а складає 4,3 м що є порушенням протипожежних вимог Додатку 3 ДБН 360-92**.

Приписом №7/10-ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, ІДАБК у Львівській області вимагало привести об'єкт самочинного будівництва відповідно до вимог містобудівного законодавства.

25.06.2014 року ІДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку виконання вимог припису № 7/10-ф від 04.12.2013 року гр. ОСОБА_1 на об'єкті будівництва з реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1, за наслідками якої складено акт № 7/44-ф в зв'язку з невиконанням відповідачкою вимог припису № 7/10-ф від 04.12.2013 року.

Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами відповідні їм норми матеріального права.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийнято відповідне рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частинами 4, 7 статті 376 Цивільного Кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що в законодавстві розмежовано повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (його територіальних органів) з винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та з приводу звернення до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта.

Отже, звернення контролюючого органу до суду із позовом про знесення самочинного будівництва можливе лише за наявності певних обставин як крайній захід, коли використано всі передбачені законодавством України заходи, наявні істотні порушення будівельних норм і правил або наявна шкода суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови. Разом з цим, позивачем не доведено, що вичерпані всі заходи для приведення об'єкта будівництва в належний стан, так як і не доведено нанесення шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб даним будівництвом, а тому суд вважає передчасним звернення позивача до суду із такими вимогами.

Враховуючи, що замовником щодо знесення самовільно збудованого об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час звернення до суду із вимогою про знесення спірної добудови за рахунок відповідача позивачем було обрано невірний спосіб захисту прав.

Доводи апеляційної скарги не відповідають законодавству України та не можуть бути підставою для її задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наявним в ній доказам, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року у справі № 813/6178/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська