Справа № 826/397/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/397/15 Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Грибан І.О., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представника позивачаОСОБА_5
представника відповідачаБузницької Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив суд:

- визнання протиправним та скасування наказу генеральної прокуратури України №6-дц від 16.10.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким позивача звільнено з посади старшого прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з позбавленням класного чину «радник юстиції»;

- поновити ОСОБА_7 на посаді старшого прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з поновленням класного чину «радник юстиції»;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Відповідачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання з'явився представник позивача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду з'явилася, проти апеляційної скарги заперечувала та просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора України №1254-к від 03.07.2014 позивача призначено на посаду старшого прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України №6-дц від 16.10.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, старшого прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звільнено з займаної посади з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 05.06.2014р. №1034ц.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що підставою прийняття оскаржуваного рішення був не дисциплінарний проступок, який оформлений Висновком службового розслідування, затвердженого першим заступником Генерального прокурора України 13.11.2014, а відкриття кримінального провадження та повідомлення ОСОБА_7 про підозру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного наказу №6-дц від 16.10.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Основного закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту спірного наказу вбачається, що його прийнято на підставі пунктів 2,6 ч.2 ст. 46-2 та ст. 48 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з наведеними положеннями Закону прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, у випадках, зокрема, порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття, а також притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Текст присяги наведено у частині другій статті 46 Закону України «Про прокуратуру»: «вступаючи на службу в прокуратуру, працівник присвячує свою діяльність служінню Українському народу і Українській державі та урочисто присягає:

неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України;

сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку;

захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави;

постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури».

Аналізуючи зміст присяги, можна дійти висновку, що під порушенням присяги слід розуміти скоєння працівником прокуратури проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

При цьому, Наказом Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17 гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» закріплено, що за порушення прокурорсько-слідчим працівником Присяги працівника прокуратури невідкладно вживати заходів щодо звільнення з органів прокуратури на підставі п. 2 ч. 2 ст. 46-2 Закону України «Про прокуратуру».

За порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України (ч. 3 ст. 48 Закону).

Дисциплінарний статут прокуратури України, затверджений Постановою Верховної Ради України № 1796-ХІІ від 06.11.1991.

Працівники прокуратури згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

За невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить працівника прокуратури, на прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури може бути накладено дисциплінарне стягнення (стаття 8 Статуту).

Дисциплінарним стягненням, зокрема, є звільнення з позбавленням класного чину, яке має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку (ст.ст. 9,11 Статуту).

Відповідно до ст. 11 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, або невиконання вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника особи, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування відповідно до порядку проведення службового розслідування в органах прокуратури України.

За визначенням закріпленим пунктом 1.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 №104, службове розслідування (перевірка) - це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків, зокрема, кримінальних правопорушень, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Проведення службового розслідування (перевірки) є обов'язковим у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 11 Статуту. За наявності інших підстав, визначених п.п. 2.1.1, 2.1.3 - 2.2.4 Інструкції службове розслідування (перевірку) може бути призначено уповноваженою посадовою особою в порядку, визначеному п. 3 Інструкції.

У чинному законодавстві відсутні приписи щодо обов'язковості проведення службового розслідування (перевірки) для притягнення працівника прокуратури до дисциплінарної відповідальності.

Отже, за наявності обставин, які засвідчують вчинення особою проступку, який порочить її як працівника прокуратури, дисциплінарне стягнення може бути застосовано до працівника без проведення службового розслідування (перевірки).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України 12.09.2014 за матеріалами перевірки, які надійшли із ГУБОЗ МВС України, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000928 за підозрою ОСОБА_7, та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 369 КК України.

13.10.2014 ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою), ч. 3 ст. 369 (пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі, вчинені службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище) КК України.

Вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів ОСОБА_7 визнав частково.

З метою перевірки обставин, а також причин та умов скоєння ОСОБА_7 ганебного вчинку, розпорядженням першого заступника Генерального прокурора України від 15.10.2014 № 330 призначено службове розслідування за вказаним фактом.

Згідно зі складеним за результатами службового розслідування висновком від 13.11.2014 встановлено вчинення ОСОБА_7 проступку, що порочить працівника прокуратури, а також наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку та порушення ним Присяги працівника прокуратури.

З цього приводу колегія суддів погоджується з доводами позивача, що обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів підлягають доведенню і оцінці судом в ході розгляду відповідної кримінальної справи згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства. Зокрема, в силу положень статті 89 Кримінального процесуального кодексу України, допустимість доказів вирішується тільки судом під час їх оцінки на час ухвалення судового рішення.

Разом з тим, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відсутність обвинувального вироку суду у кримінальній справі не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак дисциплінарного проступку та не є перешкодою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 № 123, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або дарунка (пожертви), незважаючи на особисті інтереси, працівник прокуратури невідкладно вживає заходів, передбачених Законом України "Про правила етичної поведінки".

Згідно з ч.3 ст. 18 цього Кодексу працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Як закріплено ст. 30 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури відповідно до Закону України "Про прокуратуру" працівники прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 9 та ч. 1 ст. 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України Дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 2,6 ч.2 ст. 46-2 Закону України «Про прокуратуру», прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, у випадках зокрема порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття, а також притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Оскільки в ході розгляду даної адміністративної справи, виходячи з наявних матеріалів, судом встановлено і знайшли своє підтвердження обставини скоєння працівником прокуратури проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу, тобто порушення присяги та вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного наказу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що спірний наказ прийнятий у відповідності до ч. 3 ст. 46-2 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку із відкриттям кримінального провадження та повідомленням ОСОБА_7 про підозру, а не пунктів 2,6 ч.2 ст. 46-2 цього Закону, за порушення присяги та притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 46-2 Закону України «Про прокуратуру» самостійною підставою для звільнення з органів прокуратури визначено набрання законної сили обвинувальним вироком щодо них, при цьому ч. 3 ст. 46-2 Закону встановлено окремий порядок звільнення у разі притягнення прокурорів або слідчих прокуратури до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, порівняно з іншими визначеними ч.2 ст. 46-2 Закону підставами.

В даному випадку обвинувальний вирок, який набрав законної сили, щодо ОСОБА_7 відсутній, до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення його, на час розгляду адміністративної справи, не притягнуто, тому доводи позивача про необхідність застосування встановленого ч. 3 ст. 46-2 Закону порядку і його недотримання відповідачем, як підставу скасування оскаржуваного наказу, колегія суддів відхиляє.

В той же час, судом встановлено скоєння ОСОБА_7 вчинку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу, що є підставою для звільнення з органів прокуратури відповідно до пунктів 2,6 ч.2 ст. 46-2 та ч. 3 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру».

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддіІ.О. Грибан

О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 2 квітня 2015 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Грибан І.О.

Беспалов О.О.