Справа № 2а/0370/292/12
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2012-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2012 року Справа № 2а/0370/292/12

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

при секретарі судового засідання Ковальчуку С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2012 року № 1,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, підприємець ОСОБА_2.) звернулася з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2012 року № 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Луцькою ОДПІ було проведено виїзну позапланову документальну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (ПДВ) на рахунок платника у банку за жовтень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення, що декларувалось в період з 01 вересня 31 жовтня 2011 року. За результатами перевірки складено акт від 17 січня 2012 року № 226/17-2/НОМЕР_1, яким зафіксовано факт порушення підприємцем пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України (ПК України).

У зв'язку із виявленими порушеннями, Луцькою ОДПІ 30 січня 2012 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № 1, яким позивачу було зменшено від'ємне значення ПДВ за жовтень 2011 року на 25 867,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в сумі 6 466,00 грн.

Позивач вважає висновки акта перевірки необґрунтованими, а вказане податкове повідомлення-рішення - протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Податковим органом у ході перевірки встановлено, що у вересні-жовтні 2011 року позивачем було включено до податкового кредиту сплачений податок з операцій по придбанню вантажних транспортних засобів, що зареєстровані на фізичну особу. Проте, на думку податкового органу, до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення ПДВ лише щодо тих транспортних засобів, які зареєстровані на суб'єкта господарювання, а не на фізичну особу, та за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Позивач зауважує, що Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, не встановлено окремий порядок реєстрації транспортних засобів для фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, що не є підприємцями. Пункт 6 цих Правил прямо передбачає, що транспортні засоби реєструються за юридичними і фізичними особами (без розрізнення громадян та фізичних осіб-підприємців). Право для визначення сум податкового кредиту пункт 198.3 статті 198 ПК України пов'язує лише з умовою придбання товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. У зв'язку із наведеним позивач вказала, що займається наданням послуг з міжнародного перевезення вантажів. Саме цим і зумовлене придбання нею у вересні-жовтні 2011 року вантажних транспортних засобів, а тому сплачене ПДВ включено до податкового кредиту підприємця з урахуванням норм податкового законодавства.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2012 року №1.

Відповідач у письмовому заперечення проти позову його вимог не визнав (а.с.26-27). В обґрунтування заперечення пояснив, що перевіркою встановлено факт завищення підприємцем ОСОБА_2 від'ємного значення податкової декларації за жовтень 2011 року на 25 867,00 грн., оскільки до податкового кредиту нею включено ПДВ, сплачене при придбанні автотранспортних засобів, які зареєстровані на фізичну особу, а не на суб'єкта підприємницької діяльності. Разом з тим, закон пов'язує можливість віднесення до податкового кредиту сум ПДВ за транспортними засобами, зареєстрованими на суб'єкта господарюванні (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях. При цьому відповідач також посилається на пункти 198.3, 198.4 ПК України, пункт 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок.

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує з наведених у позовній заяві підстав. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду (а.с.25, 46). Про поважність причин неприбуття у судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, дану справу вирішено на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів і підстав.

Судом встановлено, що 07 квітня 2000 ОСОБА_2 була зареєстрована виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області як фізична особа-підприємець, про що їй видано свідоцтво серії НОМЕР_4 (а.с.16). Позивач перебуває на податковому обліку в Луцькій ОДПІ.

Луцькою ОДПІ було проведено виїзну позапланову документальну перевірку підприємця ОСОБА_2 з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за жовтень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення, що декларувалось в період з 01 вересня по 31 жовтня 2011 року. За результатами перевірки складено акт від 17 січня 2012 року № 226/17-2/НОМЕР_1 (а.с.5-13), яким було зафіксовано факт порушення підприємцем пунктів 198.3, 198.4 статті 198 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення декларації з ПДВ за жовтень 2011 року на суму 25 867,00 грн.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ було прийняте податкове повідомлення рішення від 30 січня 2012 року № 1 (а.с.14), яким позивачу було зменшено від'ємне значення ПДВ за жовтень 2011 року на 25 867,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в сумі 6 466,00 грн.

При вирішенні спору судом оскаржуване рішення, прийняте відповідачем як суб'єктом владних повноважень, перевірялося на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, Луцька ОДПІ як суб'єкт владних повноважень, заперечуючи проти адміністративного позову, не надала суду беззаперечних доказів та не довела правомірність податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2012 року № 1 з огляду на таке.

Від'ємне значення ПДВ у позивача виникло, у тому числі, і за рахунок податкового кредиту, сформованого у вересні 2011 року, до якого включено суми ПДВ при придбанні двох транспортних засобів згідно з податковими накладними від 31 серпня 2011 року № 723 та № 724, виданими ТзОВ «Альтер-Топо». Як вбачається із вказаних податкових накладних фізична особа-підприємець ОСОБА_2 придбала автомобілі вантажні Renault Premium та Renault 370 за 77 600,00 грн. кожен, при цьому з кожної операції придбання позивач сплатила в ціні товару ПДВ у сумі 12 933,33 грн. (всього 25 866,66 грн.). У цих документах одержувачем товару (платником) зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 Тобто, даними письмовими доказами підтверджується факт сплати ПДВ при придбанні товару саме підприємцем.

Суму ПДВ позивач віднесла до складу податкового кредиту вересня 2011 року, про що свідчить додаток 5 до декларації «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту» (а.с.32). Зазначена сума взяла участь в розрахунку різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.3 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.4 статті 198 ПК України визначено, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Факт придбання позивачем вантажних автомобілів підтверджується податковими накладними.

Як було встановлено судом, дані автотранспортні засоби придбані підприємцем ОСОБА_2 для використання в господарській діяльності. Як свідчить копія ліцензії серії НОМЕР_5, виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв'язку України 11 травня 2011 року на необмежений строк дії, ОСОБА_2 займається господарською діяльністю із надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом, зокрема, внутрішніми та міжнародними перевезеннями небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами (а.с.15).

З копій свідоцтв про державну реєстрацію НОМЕР_6 та НОМЕР_7 (а.с.53, 58) слідує, що вантажний фургон Renault Premium, реєстраційний номер НОМЕР_2, та Renault 370, реєстраційний номер НОМЕР_3, були зареєстровані на фізичну особу ОСОБА_2 На вказані автотранспортні засоби позивач отримала ліцензійні картки серії НОМЕР_8 та НОМЕР_9 (а.с.56, 60), що надають їй право здійснювати перевезення, вказані в ліцензії серії НОМЕР_5 від 11 травня 2011 року.

Зазначені автотранспортні засоби використовуються в межах оподатковуваних операцій підприємця ОСОБА_2, оскільки ними фактично здійснювалися міжнародні перевезення вантажів, про що свідчать міжнародні товарно-транспортні накладні А №013356 та А № 854842 (а.с.54, 59).

Таким чином, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 дотримані вимоги чинного законодавства щодо визначення у вересні 2011 року суми податкового кредиту за операціями придбання автотранспортних засобів.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що до складу податкового кредиту приватного підприємця можливе включення сум ПДВ за транспортними засобами, зареєстрованими лише на суб'єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, перевірених доказами, суд приходить до висновку про відсутність порушень підприємцем пунктів 198.3, 198.4 статті 198 ПК України.

Оскільки Луцькою ОДПІ не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 30 січня 2012 року № 1, то суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню повністю, то на користь позивача слід присудити понесені витрати у зв'язку із сплатою судового збору за ставками, визначеними частиною другою статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI «Про судовий збір» в загальній сумі 323,33 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 06 лютого 2012 року № 121 (а.с.2) та від 07 лютого 2012 року № 128 (а.с.20).

Керуючись статтями 71, 94, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статті 198 Податкового кодексу України, Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 30 січня 2012 року № 1.

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати у сумі 323,33 грн. (триста двадцять три грн. 33 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 07 березня 2012 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В.Каленюк