Справа № 804/6218/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2015 рокусправа № 804/6218/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виховний комплекс-"Катеринослав" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виховний комплекс-"Катеринослав" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Навчально-виховний комплекс-"Катеринослав" (далі - позивач або ТОВ НВК «Катеринослав») звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач або ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 26.12.2013 року № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 26.11.2013 року по 27.11.2013 року посадовими особами ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі наказу ДПІ від 25.11.2013 р. № 793 у відповідності до положень п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ НВК "Катеринослав" () з питань повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.01.2011 р. по 31.10.2013 р., за результатами якої складено акт за № 2425/1503/24423314 від 01.12.2013 р.

(а.с. 33-38).

Відповідно до змісту Акту перевірки № 2425/1503/24423314 від 01.12.2013 року, податковий орган дійшов висновків про порушення позивачем п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 та п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України), що призвело до заниження орендної плати за земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя в районі будинку № 23, площею 0,0997 га за 2011 - 2013 роки на суму 130357,82 грн., в тому числі за 2011 рік на 47402,83 грн., за 2012 рік на 47402,83 грн., за січень - вересень 2013 року на 35552,16 грн.

З урахуванням висновків перевірки ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення Форми "Р" № від 21.05.2013 року про донарахування сум грошових зобов'язань з орендної плати за землю в розмірі 157022,92 грн., в т.ч. за основним платежем в розмірі 130357,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 26665,1 грн. (а.с. 31).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням, ТОВ НВК "Катеринослав" 21.01.2014 р. до ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було подано первинну скаргу, в якому позивач просив скасувати рішення контролюючого органу.

17.03.2014 року за вих. № 1561/10/04-36-10-08-09 ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було прийнято рішення про залишення без задоволення скарги позивача та залишення без зміни податкового повідомлення-рішення Форми "Р" № від 21.05.2013 року (а.с. 39-40).

26.03.2014 року ТОВ НВК "Катеринослав" було подано повторну скаргу до Міністерства доходів і зборів України в якій позивач також просив скасувати рішення контролюючого органу.

Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 09.04.2014 р. № 6383/6/99-99-10-01-02-15 у задоволенні скарги позивача було відмовлено, а податкове повідомлення-рішення Форми "Р" № від 21.05.2013 року залишено без змін (а.с. 41-42).

Встановлено, що 27.06.2007 року між Дніпропетровською міською радою та ТОВ НВК "Катеринослав" (ЄДРПОУ - 24423314) був укладений Договір оренди земельної ділянки терміном на три років (далі - Договір) (а.с. 20-25).

Відповідно до п.1.1 розділу 1 Договору, ТОВ НВК "Катеринослав" прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя в районі будинку № 23 (Жовтневий район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :03:288:0050. Згідно п.2.1 розділу 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0997 га.

Відповідно п.5.1 розділу 5 Договору, земельна ділянка передається в оренду для облаштування та експлуатації шкільного спортивного майданчика. Згідно п.5.2 розділу 5 Договору, цільове призначення земельної ділянки - землі історико-культурного призначення.

Згідно рішення Дніпропетровської міської ради "Про передачу земельної ділянки по вул. Гоголя в районі будинку №23 (Жовтневий район) в оренду ТОВ НВК "Катеринослав" (), для улаштування та експлуатації шкільного спортивного майданчика", яке є підставою для надання земельної ділянки в оренду, цільове використання землі - "інша комерційна діяльність".

26.11.2010 року між Дніпропетровською міською радою та ТОВ НВК "Катеринослав" (ЄДРПОУ - 24423314) був укладений Додатковий договір до договору оренди (далі - Додатковий договір). Згідно п. 1 Додаткового договору продовжено термін дії Договору до 21.02.2014 р. Відповідно до п. 6 Додаткового договору - Додатковий договір до договору оренди є невід'ємною частиною Договору (а.с. 26-29).

Згідно розрахунку орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які є невід'ємною частиною Додаткового договору (далі - Розрахунок), ставка земельного податку встановлена Законом України "Про плату за землю" (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) у розмірі 1 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, категорія землі - землі історико-культурного призначення, визначена на підставі рішення міської ради від 21.03.2007р. №184/11. Згідно примітки до вказаного Розрахунку, визначено, що у разі зміни в діючому законодавстві дійсний розрахунок втрачає чинність (а.с.30).

Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 р. № 216/8 "Про приведення рішень міської ради та деяких проектів рішень міської ради, які погоджено виконавчим комітетом міської ради, у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства", було вирішено, що до моменту прийняття міською радою рішення про визначення розміру річної орендної плати за земельні ділянки залежно від їх функціонального використання встановити розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання (а.с. 97).

Земельні відносини в Україні регулюються нормами Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року № 2768- III (далі Земельний кодекс).

Статтею 19 Земельного кодексу України визначені категорії земель, зокрема, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до вимог ст.20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Встановлено, що інформація щодо прийняття Дніпропетровською міською радою в межах своїх повноважень рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка надана в оренду позивачеві згідно Договору від 27.06.2007р., відсутня.

01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755-VI (далі - ПК України), який врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, повноваження і обов'язки посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розділ ХІІІ Податкового кодексу України регулює правовідносини щодо плати за землю.

Статтею 269 Податкового кодексу України визначено, що платниками плати за землю є власники земельних ділянок та землекористувачі (орендарі).

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Так, платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій (ст. 286.2 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (ст. 287.3 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 288.1 ст. 288 ПКУ, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 288.2, 288.3, 288.7 ст. 288 Податкового Кодексу України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно п. 288.4, підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ст.288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою - для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Пунктом 276.3 статті 276 ПКУ встановлено особливості оподаткування земель історико-культурного призначення, а саме, вимогами даного пункту ПКУ визначено, що податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення місцевого значення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів, справляється із застосуванням коефіцієнту 1,5.

Відповідно статті 53 Земельного кодексу України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Пунктом 274.1 ст. 274 ПК України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.10.2010 року, з урахуванням індексації, передбаченої ст. 289 ПК України, у 2011 -2013 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки по вул. Гоголя в районі будинку № 23, площею 0,0997 га за яку справляється орендна плата, складає 3160187,55 грн. (а.с. 81, 84, 89).

З матеріалів справи свідчить, що позивачем до ДПІ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська подані звітні податкові декларації з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік -2013 роки, в яких розмір річної орендної плати був визначений позивачем у розмірі 94805,63 грн. без врахування коефіцієнту, визначеного п. 276.3 ст. 276 ПК України (а.с. 77-89).

Між тим, сума орендної плати за землю за 2011 - 2013 роки, яка повинна бути нарахована підприємством згідно з вимогами п. 276.3 ст. 276 ПК України, складає 142208,46 грн. на рік.

Таким чином, податковим органом в ході перевірки правомірно зроблений висновок про заниження орендної плати за земельні ділянки за 2011 рік у розмірі 47 402,83 грн. (142208,46 грн. - 94805,63 грн.=47402,83 гр.), за 2012 рік у розмірі 47402,83 грн. (142208,46 грн. - 94805,63 грн.=47402,83 гр.), за січень - вересень 2013 року у розмірі 35552,16 грн. (106656,39 грн. - 71104,23 грн. = 35552,16 грн.), а всього у розмірі 130357,82 грн., що і стало підставою для донарахування податкових зобов'язань, визначених в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні.

Підпунктом 4.1.1. п.4.1 ст.4 Податкового Кодексу України закріплено принцип "загальність оподаткування", тобто, кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені Податковим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями Податкового Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Податкового Кодексу України, податком є обов'язковий безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків відповідно до Податкового Кодексу.

Пунктом 8.2 ст. 8 Податкового Кодексу України передбачено, що до загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені Податковим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених Податкового Кодексу.

Згідно ст. 9 ПК України, плату за землю віднесено до загальнодержавних податків і зборів.

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до п.п 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим Кодексом.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язанння та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання є узгодженою.

Як було встановлено в ході розгляду справи та не заперечувалось сторонами, позивачем протягом 2011 - 2013 років нараховувалась та сплачувалась орендна плата за земельні земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя в районі будинку № 23, розміром 0,0997 га відповідно до поданих до ДПІ податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності). Тобто, позивачем самостійно визначались податкові зобов'язання, які він виконував згідно з вимогами діючого податкового законодавства. За таких обставин, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги заперечення позивача з приводу того, що відповідачем в результаті донарахування податкових зобов'язань з орендної плати за землю, фактично змінені істотні умови Договору оренди землі від 27.06.2007 р. та Додаткової угоди від 26.1.2010 р., оскільки оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням лише збільшуються суми самостійно задекларованих податкових зобов'язань позивача, визначені ним із порушенням норм п. 276.3 ст. 276 ПК України.

Також, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги твердження позивача стосовно того, що у відповідності до п.п. 282.1.8 п. 282 ст. 282 ПК України, ТОВ НВК "Катеринослав" взагалі звільнений від сплати податку на землю, оскільки являється загальноосвітнім навчальним закладом.

Так, відповідно до п.п. 282.1.8 п. 282 ст. 282 ПК України, від сплати земельного податку звільняються дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки, освіти, охорони здоров'я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів.

Як було зазначено раніше, відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовуються відповідно до вимог статей 285-287 цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, слід зазначити, що нарахування та сплата орендної плати за земельні ділянки врегульовано спеціальними нормами Податкового кодексу України, які базуються на умовах Договору оренди земельної ділянки, і в такому випадку, пільги щодо сплати орендної плати, визначені п.п. 282.1.8 п. 282 ст. 282 ПК України, до них не застосовуються.

Крім того, позивачем самостійно протягом 2011 - 2013 року були узгоджені податкові зобов'язання з орендної плати за землю, що спростовує його твердження з приводу застосування до нього пільг щодо сплати земельного податку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що оскільки спірним податковим повідомленням-рішенням не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то спірне податкове повідомлення-рішення від 26.12.2013 року № про збільшення сум грошових зобов'язань по платежу "орендна плата з юридичних осіб" в розмірі 157022,92 грн. є правомірним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виховний комплекс-"Катеринослав" - залишити без задоволення.

Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-виховний комплекс-"Катеринослав" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай