Справа № 2а-11014/12/2670
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015р. м. Київ К/800/16292/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої судді:Калашнікової О.В.
суддів:Васильченко Н.В.
Чалого С.Я.

при секретарі судового засіданняМаджар О.М.

за участю:
представника відповідача Кривенко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Національного банку України по м. Києву та Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" до Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву та Київській області про визнання нечинною та скасування постанови, -

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" звернулось в суд з позовом до Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву та Київській області про визнання нечинною та скасування постанови №103БТ від 30.07.2012 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки в діях позивача відсутній склад правопорушення через дотримання ним належним чином функцій агента валютного контролю за валютними операціями клієнта.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 30.07.2012 року №103БТ про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства у вигляді накладення штрафу у сумі 30 001,07 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Головне управління Національного банку України по м. Києву та Київській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, головним управлінням Національного банку України по місту Києву та Київській області здійснено перевірку виконання публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" вимог Декрету Кабінету Міністрів "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

За наслідками перевірки складений протокол від 17.07.2012 року №107ПР-БТ/1, яким зафіксовано факт порушення публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" пункту 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 10.17 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492.

Постановою Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву та Київській області від 30.07.2012 року №103БТ на публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" накладений штраф у сумі 30 001,07 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем належним чином не доведено порушення позивачем приписів Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та контролю" в частині незабезпечення належного фінансового моніторингу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 12 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" органи, що здійснюють валютний контроль, мають право вимагати і одержувати від резидентів і нерезидентів повну інформацію про здійснення ними валютних операцій, стан банківських рахунків в іноземній валюті у межах повноважень, визначених статтею 13 цього Декрету, а також про майно, що підлягає декларуванню згідно з пунктом 1 статті 9 цього Декрету.

Згідно з частиною першою статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" уповноважені банки здійснюють контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами через ці банки.

Згідно з пунктом 10.17 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, на вкладні (депозитні) рахунки в національній валюті фізичних осіб-нерезидентів зараховуються: готівкові кошти за наявності підтвердження джерел походження цих коштів (копії підтвердних документів залишаються в документах дня банку); кошти з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи-нерезидента, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором.

Пунктом 2 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що "валютні операції" це: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Отже, операції нерезидентів та резидентів з купівлі валютних цінностей - є валютними операціями.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій здійснювати ідентифікацію клієнтів, які проводять фінансові операції.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач на підставі укладених договорів з громадянином Сполучених Штатів Америки від 03.08.2011 року №65115 та від 09.08.2011 року №65338 здійснено зарахування коштів на депозитний рахунок клієнта. За посиланням відповідача, позивач під час укладання названих договорів не виконав належним чином функцій агента валютного контролю за валютними операціями, оскільки не витребував із фізичної особи-нерезидента всіх документів, підтверджуючих джерел походження коштів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем здійснена операція із зарахування на депозитний рахунок фізичної особи-нерезидента коштів на підставі наступних документів: заяви на видачу готівки від 06.05.2011 року №8 філії "Київське головне регіональне відділення" ПАТ КБ "Приватбанк", заяви на видачу готівки від 06.05.2011 №В0506G0V2P філії "Київське головне регіональне відділення" ПАТ КБ "Приватбанк", квитанції за формою №377-К від 03.08.2011 №11332 на купівлю валюти ПАТ "АКБ "Київ".

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, посилався на ту обставину, що документи, які підтверджують джерела походження у фізичної особи-нерезидента коштів, та на підставі яких проведено спірну операцію, оформлені не в межах однієї банківської установи.

При цьому, контролюючий орган посилається на лист Національного банку України №28-211/32-6693 від 04.07.2012 року, в якому зазначено, що для фізичних осіб-нерезидентів документами, які підтверджують джерела походження готівкових гривень можуть бути: виписка з рахунку в іноземній валюті, заява на видачу готівки в іноземній валюті та квитанція про здійснення валютно-обмінної операції за формою №377-К за умови, що операції із зарахування безготівкової іноземної валюти на поточний рахунок фізичної особи-нерезидента, що надійшла із-за меж України цій особі, зняття цієї валюти з рахунку та її продаж, здійснюються в межах однієї банківської установи чи її структурного підрозділу.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, перевірку позивача, за результатами якої було виявлено порушення та складено акт від 25.01.2012 року, тобто до видання листа №28-211/32-6693 від 04.07.2012 року, в якому конкретизовано перелік документів, що підтверджують джерела походження коштів фізичної особи-нерезидента. Крім того, вказаний лист не є нормативним актом, зареєстрованим відповідно до діючого порядку.

На час здійснення спірної операції по зарахуванню коштів фізичної особи-нерезидента на депозитний рахунок в національній валюті діяло Роз'яснення Національного Банку України від 03.04.2008 року № 13-121/1456-4193 щодо практичного застосування окремих вимог нормативно-правового акта Національного банку України, в якому не було встановлено заборони банкам проводити зарахування грошових коштів фізичних осіб-нерезидентів на підставі документів, що підтверджують джерела походження таких коштів у фізичної особи-нерезидента готівкових гривень не в межах однієї банківської установи.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Національного банку України по м. Києву та Київській області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді