Справа № 826/228/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2015 року № 826/228/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
проскасування податкових повідомлень-рішень від 25.12.2014 р. № , № ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.12.2014 р. № , № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 15.12.2014 р. № 1782/26-59-22-01/21690995 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 р. № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування ТОВ «Омакс Інтернешнл» з податку на додану вартість у розмірі 486 487,00 грн., штрафні санкції у розмірі 243 244,00 грн. та податкове повідомлення - рішення від 25.12.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 624 108,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі - 416 072,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 208 036,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Вважає твердження податкового органу щодо порушення підприємством вимог податкового законодавства безпідставним та необґрунтованим, а податкові повідомлення-рішення прийнятими всупереч положенням чинного законодавства та такими, що підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що укладені позивачем угоди з його контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 02.03.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки встановлено порушення ТОВ «Омакс Інтернешнл», зокрема:

1. абз. б) п. 185.1, абз. б) п. 185.3 ст. 185, п. 187.8 ст. 187 та п.п. 14.1.27 та п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 416 072 грн., в тому числі по періодах: за березень 2013 р. на 22 755 грн., за вересень 2013 року на 163 770 грн., за жовтень 2013 року на 58 641 грн., за листопад 2013 р. на суму 87 159 грн., за грудень 2013 р. на суму 83 747 грн.;

2. завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню та зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів (ряд. 23.2) Декларації на загальну суму 486 487,00 грн., в тому числі по періодах: за лютий 2013 року на 109 000,00 грн., за березень 2013 року на 118 277,00 грн., за квітень 2013 року на 129 679,00 грн., за травень 2013 р. на 3 001 грн., за червень 2013 року на 126 530,00 грн.;

3. завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного (звітного) періоду (ряд. 19) Декларації на загальну суму 101 750,00 грн., у числі по періодах: за грудень 2013 року на 101 750 грн.

За результатами перевірки складено акт від 15.12.2014 р. № 1782/26-59-22-01/21690995 та винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 25.12.2014 р. № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 486 487,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 243 244,00 грн.;

- податкове повідомлення -рішення від 25.12.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 624 108,00 грн., за основним платежем в розмірі 416 072,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 208 036,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені правові норми свідчать, що для отримання платником податку права на бюджетне відшкодування необхідними та достатніми умовами є фактична сплата податку на додану вартість отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до бюджету, подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, та додання розрахунку суми бюджетного відшкодування.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про необхідність дослідження реальності здійснених господарських операцій Вищий адміністративний суд України наголошував і в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 - "…з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку…".

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. На момент вчинення господарських операцій був зареєстрований платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є виробництво панчішно-шкарпеточних виробів.

Позивачем було укладено договори поставки до предмету яких було включено надання послуг, спрямованих на збільшення обсягу реалізації товару (маркетингові, рекламні, інформаційні послуги тощо).

ТОВ «Омакс Інтернешнл» (постачальник) було укладено договір поставки товарів та надання послуг № 22007 від 01.01.2013 з ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна» (покупець), відповідно до якого Постачальник постачає та передає у власність «Метро», а «Метро» приймає та оплачує товари згідно з замовленнями «Метро» та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору.

Крім того, до предмету вищевказаного договору також входить: надання постачальникові рекламних, інформаційних, маркетингових та інших послуг у порядку та згідно з додатковими угодами, та додаткам до цього договору; надання постачальнику послуг з логістики товарів.

ТОВ «Омакс Інтернешнл» (постачальник) укладено договір № 11412 від 27.12.2010 року з ТОВ «Амстор» (покупець), предметом якого є поставка товару на умовах СІР (рампа торгівельного центру в місці поставки - згідно замовлення покупця).

Крім того, відповідно до положень Додатку №2 до договору № 11412 від 27.12.2010 Покупець зобов'язується надавати Постачальнику наступні послуги:

- послуги спрямовані на збільшення обсягу реалізації товару (маркетингові, рекламні, інформаційні послуги тощо, визначені п.п. 1.2., 1.3 цього Додатку); маркетингові послуги щодо вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту на товар у торгових центрах покупця;

- маркетингові, інформаційні, рекламні та інші послуги, перелік та ціна яких наведена у відповідному прайс-листі.

Позивачем було укладено договори про надання маркетингових послуг.

1. ТОВ «Омакс Інтернешнл» (замовник) укладено договір №248 від 01.11.2011 про надання маркетингових послуг з ТОВ «РУШ» (виконавець), відповідно до якого виконавець зобов'язується надати Замовнику маркетингові послуги, послуги у сфері стимулювання збуту продукції замовника через роздрібні торгівельні мережі Виконавця, а саме: внесення продукції Замовника в інформаційну базу роздрібної торгової мережі Виконавця; послуги з розміщення продукції Замовника в роздрібних мережах Виконавця; послуги з організації і управлінню переміщенням продукції Замовника в роздрібній торговій мережі Виконавця; послуги по збору і розповсюдженню інформації про товар, а також послуги направлені на просування торгової марки в мережі Виконавця; послуги вивчення, дослідження та аналізу попиту.

2. ТОВ «Омакс Інтернешнл» (замовник) укладено договір № 25/08/11-2 від 29.08.2011 року про надання маркетингових послуг з ТОВ «Феско Дистрибюшн» (виконавець), відповідно до положень якого Виконавець зобов'язується надавати послуги на умовах та у встановлені даними Договором строки, а Замовник зобов'язується замовляти та приймати послуги і оплачувати їх на умовах даного Договору.

Завданням надання послуг по вказаному Договору було збільшення об'ємів продажу товарів Замовника, підготовка до продажу товару Замовника, отримання Замовником максимального прибутку, зростання іміджу Замовника, задоволення попиту споживачів товару та сприяння просуванню товару на ринку аналогічних товарів.

3. ТОВ «Омакс Інтернешнл» (замовник) укладено договір №37436 від 01.01.2013 року про надання послуг з ТОВ «АТБ-Маркет» (виконавець), відповідно до якого Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги, а Замовник зобов'язується прийняти відповідно надані Виконавцем послуги та оплатити на умовах і в порядку, вказаними в даному договорі.

Перелік та вид послуг, які Виконавець зобов'язується надати Замовнику, а також строк (період) їх надання в кожному випадку надання послуг вказується в Додатках до діючого Договору, які являються його невід'ємною частиною.

Згідно до Додатку №1 до Договору № 37436 від 01.01.2013 визначено наступні послуги:

- визначення об'ємів продажів товарів у торгівельних точках в грошовому виражені, які беруть участь в дослідженні у звітний період;

- визначення залишків продукції в магазинах, які беруть участь в дослідженні; визначення динаміки продажів продукції постачальника в торгівельній мережі; надання інформації по кожній окремій торгівельній точці: код та найменування магазину, адреса, розмір торгівельної площі, кількість кас, робочі дні та часи, дата відкриття, всі зміни, пов'язані з відкриттям та закриттям магазинів; проведення кількісного маркетингового дослідження в форматі польового анкетування (закриті питання);

- проведення кількісного маркетингового дослідження в форматі польового анкетування (відкриті питання); проведення телефонного опитування респондентів;

- проведення моніторингу по визначенню кількості фейсів товарних позицій в розрізі торгівельних точок;

- обробка результатів маркетингового дослідження і надання звіту; проведення фокус-груп;

- надання інформації стосовно роздрібних цін в роздрібних торгівельних точках; дослідження відношення споживачів до видів реклами різних товарних груп; визначення факторів вибору торгівельних точок для придбання різних товарних груп;

- дослідження відношення споживачів до найменувань торгових марок; дослідження відношення споживачів до упаковки товару;

- онлайн опитування споживачів на основі розробленої анкети з фіксованою кількістю питань;

- САРІ - опитування в з використанням анкети з фіксованою кількістю питань. Аналогічні договори поставки послуг були укладені з іншими покупцями товару, які відповідно до актів виконаних робіт та податкових накладних надавали ТОВ «Омакс Інтернешнл» послуги з мерчендайзингу, послуг по просуванню товарів, маркетингових послуг, послуг з організації, стимулюванню збуту товарів, послуг з контролю ефективності співпраці тощо.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та пунктом 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до абзацу першого пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Вказаними документами визначені обов'язкові реквізити первинних документів для надання їм юридичної сили. Одним із основних реквізитів, відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі).

Отже, тільки матеріальні носії та первинні документи, що засвідчують одержання, наданих послуг, матеріалів, товарів, а отже є необхідною умовою для відображення витрат на їх одержання в системі рахунків бухгалтерського обліку і дають право на віднесення суми витрат на витрати обігу реалізованої продукції (п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

ТОВ «Омакс Інтернешнл» (Покупець) було укладено договори купівлі-продажу товарів з ТОВ «Колтек» ( Продавець), а саме:

- договір купівлі-продажу товарів № 98/13 від 11.11.2013 року, згідно якого придбавались металеві копси, покриті пластиком (котрі перебували у використанні) за ціною 12 337,92 грн.

- договір № 03-09 від 03.09.2012 p., згідно якого придбавались нитки поліамідні, еластан, металеві копси покриті пластиком колишнього вживання та інші складові для легкої промисловості.

- договір № 04/02/08 від 04.02.2008 року, згідно якого придбавалась сировина для виробництва колготок (пряжа, красителі, хімікати, упаковки, поліграфічна продукція для колгот) в кількості, якості та асортименті у відповідності до накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору. Загальна вартість договору складає 2 000 000,00 грн.

- договір № 15 від 02.12.2013 року, предметом якого є зобов'язання Продавця передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти та оплати товар, на загальну суму 490 000,00 грн.;

- договір поставки № 85 від 01.09.2012.

Відповідно до наведених вище договорів ТОВ «Колтек» було виписано податкові накладні, суми ПДВ, згідно яких було включено до податкового кредиту ТОВ «Омакс Інтернешнл».

Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що угоди укладені позивачем з його контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відсутність реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Колтек» було встановлено також на підставі аналізу інформації баз даних наявних в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, зокрема АС «Податковий блок» та «Архів Електронної звітності», відповідно до яких було отримано інформацію по ТОВ «Колтек» по періодам взаємовідносин з ТОВ «Омакс Інтернешнл».

За лютий 2012 року встановлено, що, згідно до ЄРПН, товар, який було реалізовано ТОВ «Колтек» в лютому 2013 року ТОВ «Омакс Інтернешнл», було придбано ТОВ «Колтек» у ТОВ - Аврора Текстиль». Відповідно до 1С «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Аврора Текстиль» має стан - 8 до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, має наступний вид діяльності 63.99-надання інших інформаційних послуг.

За березень, травень, червень 2013 р., згідно до ЄРПН встановлено, що товар, який було реалізовано ТОВ «Колтек» в лютому 2013 року ТОВ «Омакс Інтернешнл», було придбано ТОВ «Колтек» у ТОВ «Ілана Плюс».

ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві одержано інформацію від Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ТУ Міндоходів у м. Києві за період діяльності січень 2013р. - грудень 2013р.ТОВ «Ілана Плюс».

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Світ олія», а саме: директор та головний бухгалтер ОСОБА_3 за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Стройбуд-2012» - директором ОСОБА_4 та ТОВ «Ілана плюс»- директором ОСОБА_5, які виконували функції пособників вчинення злочину та ОСОБА_6, який виконує функції організатора схеми і іншими виконавцями, шляхом використання реквізитів в ланцюгу підприємств суб'єктів підприємницької тільності з ознаками «фіктивності» у період з січня по червень 2013 року ухилились від сплати податків на загальну суму 4 415 846,06 грн., що є особливо великим розміром.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Світ Олія» умисно ухилились від сплати податку на додану вартість, внісши до документів бухгалтерської та податкової звітності неправдиві дані по нікчемних правочинах з ТОВ «Стройбуд 2012».

Так, директор ТОВ «Ілана плюс» ОСОБА_7 під час допиту повідомив, що не має відношення до реєстрації та діяльності вказаного СПД. Вказане підприємство було зареєстроване ним за винагороду. Особисто чи через адвоката ОСОБА_7 в Дарницьку РДА м. Києва для державної реєстрації ТОВ «Ілана плюс», в Головне управління статистики для отримання довідки з ЄДРПОУ № АА785601, в ДПІ у Дарницькому районі м. Києва не звертався; не підписував заяву щодо реєстрації платником ПДВ, відповідно не отримував свідоцтво платника ПДВ № 200075766 від 01.11.2012р., не відкривав розрахункові рахунки від імені ТОВ «Ілана плюс».

Також, відповідно до 1С «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Ілана Плюс» має стан - 8 «до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням», має наступний вид діяльності 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

За липень 2013 року, вересень 2013 року та жовтень 2013 року, грудень 2013 року відповідно до ЄРПН не встановлено здійснення придбання товару ТОВ «Колтек», який в подальшому було реалізовано ТОВ «Омакс Інтернешнл».

За листопад 2013 року, згідно до ЄРПН встановлено, що товар, який було реалізовано ТОВ «Колтек» в лютому 2013 року ТОВ «Омакс Інтернешнл», було придбано ТОВ «Колтек» у ТОВ "Бізнес Інсайдер".

ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві одержано наступну інформацію від ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Згідно облікової картки суб'єкта фіктивного підприємства (вих. 2731/8/11-23-07-07 від 06.05.2014) в АІС «Податковий блок» по ТОВ «Бізнес Інсайдер» наявна інформація щодо фіктивності суб'єкта господарської діяльності: Кіровоградською Об'єднаною ДПІ порушено за ч.2 ст.205 КК України, кримінальне провадження за №0000067 від 29.04.2014.

Таким чином, на думку відповідача, вищенаведене свідчить, що ТОВ «Омакс Інтернешнл» не було фактично отримано товари та послуги від ТОВ «Колтек».

Щодо відсутності реального здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Ідлер-Буд» та ТОВ «ІТ-Спецмонтаж», відповідач вказав наступне.

ТОВ «Омакс Інтернешнл» (покупець) було укладено договір № 12/2 від 02.12.2013 р. з ТОВ «Ідлер-Буд» (продавець), відповідно до положень якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (будівельні матеріали) згідно Специфікації до цього договору на загальну суму 506 000,00 грн.

Відповідно до договору ТОВ «Ідлер-Буд» було виписано наступні податкові накладні на ТОВ «Омакс Інтернешнл»: від 18.12.2013 року № 14 на загальну суму 176 00,00 грн., в тому числі ПДВ 29 333,33 грн.; 13.12.2013 року № 12 на загальну суму 330 000,00 грн., в тому числі ПДВ 55 000,00 грн.

ТОВ «Омакс Інтернешнл» (замовник) було укладено договір №14/12 від 02.12.2013 р. з ТОВ «ІТ-Спецмонтаж» (підрядник), відповідно до предмету Договору замовник доручає та зобов'язується оплатити, а Підрядник зобов'язується виконати ремонтно-будівельні роботи у приміщені за адресою: м. Обухів, вул. Промислова, 16. Загальна вартість робіт складає 150 000,00 грн. Відповідно до даного Договору підрядник зобов'язується виконати роботи з 02.12.2013 року по 31.12.2013 року.

На виконання вказаного договору ТОВ «ІТ-Спецмонтаж» було виписано наступні податкові накладні: від 23.12.2013 року №156 на загальну суму 58 800,00 грн., в тому числі ПДВ 9800,00 грн.; від 23.12.2013 року № 154 на загальну суму 36692,40 грн., в тому числі ПДВ 6115,40 грн.; від 23.12.2013 року № 155 на загальну суму 54507,60 грн., в тому числі ПДВ 9084,60 грн.

Крім того позивачем на підтвердження виконання робіт надано суду видаткові накладні, платіжні доручення, штатний розклад ТОВ «Омакс Інтернешнл».

Між позивачем (постачальник) та ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» (покупець) було укладено договір № 11412 від 27.12.2010 р., відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставляти товар на умовах СІР (рампа торгівельного центру в місці поставки - згідно замовлення покупця), а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити його вартість відповідно до умов договору).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем не надано суду акти здачі-приймання робіт, акти зарахування зустрічних вимог, податкові накладні.

На підтвердження реалізації товарів позивачем надано суду наступні договори:

1. Договір № 322 М від 01.11.2010 р., укладений між позивачем (замовник) та ТОВ «Стиль Д» (виконавець), відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується надати послуги з маркетингових досліджень, а замовник прийняти і оплатити зазначені послуги на умовах, визначених в даному договорі.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкові накладні, акти надання послуг, рахунки на оплату, акти зарахування зустрічних вимог.

2. Договір № 25/08/11-2 маркетингових послуг від 25.08.2011 р., укладений між позивачем (замовник) та ТОВ «Феско дистрибьюшн» (виконавець), відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується надавати послуги на умовах та у встановлені даним договором строки, а замовник зобов'язується замовляти та приймати послуги і оплачувати їх на умовах даного договору.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкові накладні, акти здачі приймання-робіт, рахунки -фактури.

3. Договір № 248 від 01.11.2011 р., укладений між ТОВ «Омакс Інтернешнл» (замовник) та ТОВ «Руш», відповідно до якого, виконавець зобов'язується надати замовнику маркетингові послуги, послуги у сфері стимулювання збуту продукції замовника через роздрібні торгові мережі виконавця.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт.

4. Договір № 309-14 від 22.08.2012 р. про надання маркетингових послуг, укладений між позивачем (замовник) та ТОВ «Омега».

На виконання умов вказаного договору позивачем надано суду податкові накладні, акти здачі прийняття -робіт, податкові накладні.

Аналогічні договори було укладено позивачем з ТОВ «Адвентіс», ТОВ «РТЦ», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Стама», ТОВ «Джая», ТОВ «Шапаш», ТОВ «Фудмережа», ТОВ «Край-2», ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.», ТОВ «Метро КЕШ енд Кері Україна».

Також, як свідчать матеріали справи, між позивачем (замовник) та ТОВ «АТБ-Маркет» (виконавець) було укладено договір від 01.01.2013 р. № 37436, відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти належним чином надані виконавцем послуги на умовах та в порядку та на умовах, вказаних у даному договору.

Як вбачається вищенаведені податкові зобов'язання декларувалися позивачем за спірний період.

Окрім того, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві отримано лист оперативного управління Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області від 29.07.2014 року №3318/7/11-23-07-08, в якому зазначено наступне.

За матеріалами оперативного управління Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0000072 від 16.08.2013 року за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами СГД, а також за фактом створення ряду фіктивних підприємств, з метою сприяння реально діючим СГД в ухиленні від сплати податків, за що передбачено кримінальну відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 205, ч. 1, ч. 3 ст. 212 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході проведення ряду обшуків на території м. Дніпропетровська та м. Києва було викрито діяльність конвертаційного центру, до якого входили фіктивні суб'єкти господарювання в тому числі ПП «IT Спецпромонтаж» (код за ), ТОВ «Ідлер- Буд» код за ).

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Диспозиція ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України на відміну від норми частини першої цієї статті, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Натомість доказів винесення вироку у кримінальній справі судом не надано, а тому суд не приймає до уваги посилання відповідача на порушення кримінальної справи.

Проте, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, з огляду на нижченаведене.

В даній справі судом встановлено, що господарські операції за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 не підтверджується первинними документами.

Так, позивачем не доведено суду, що послуги, отримані в результаті надання послуг за укладеними договорами, спрямовані на збільшення обсягу реалізації товару; доказів, які б свідчили, які саме маркетингові послуги вивчалися, яким чином здійснювалось дослідження та аналіз споживчого попиту на товар, яким чином надавалися маркетингові, інформаційні та рекламні послуги; не надано жодних прайс-листів для визначення переліку послуг та ціни на них.

Крім того, з наданих позивачем документів не можливо встановити об'єми продажу товарів у торгівельних точках, визначити динаміку продажу продукції.

У наданих позивачем актах приймання-передачі робіт не вказано в яких саме торговельних точках здійснювався продаж продукції.

Позивачем не надано доказів проведення телефонного опитування, результатів маркетингових досліджень, доказів проведення досліджень ринків споживачів, опитування споживачів; в актах виконаних робіт відсутня деталізація послуг, не вказано в чому саме полягали виконані роботи, надані послуги.

За результатами розрахунків між сторонами фактично надано суду акти заліку взаєморозрахунків, проте суду не доведено, що вказані взаєморозрахунки мали місце у зв'язку із наявною заборгованістю між сторонами.

За таких обставин, суд критично ставиться до наданих позивачем актів взаєморозрахунків між сторонами.

З наданих позивачем первинних документів не можливо встановити формування основних фондів та витрат пов'язаних з формуванням останніх.

Господарська діяльність позивача не дає суду дійти висновку про наявність ділової мети в наданні послуг з надання маркетингового обслуговування, оскільки результат господарської діяльності не свідчить про отримання певної матеріальної вигоди в ході їх виконання, а, отже, ставить під сумнів їх економічну доцільність.

Отже, вищенаведене ставить під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання задекларованого основного виду діяльності.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи (податкові накладні, акти здачі -приймання) не дають підстав дійти до висновку, що господарські операції мали місце.

З огляду на вищевказане, враховуючи відсутність документів, які б могли достовірно свідчити про фактичне виконання умов укладених договорів, інших документів щодо реальності та товарності проведених операцій, суд дійшов висновку про непідтвердження реальності проведення господарських операцій з контрагентами позивача, тобто, про відсутність операцій, які можуть бути об'єктом оподаткування ПДВ.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт фактично не мали реального характеру, замовлення (виконання робіт) оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових накладних, актів виконаних робіт тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки судом встановлено, що господарських правовідносин у дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю, придбанням послуг та їх реалізацією, руху активів, а, відтак, позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що в порушення вимог абз. б) п. 185.1, абз. б) п. 185.3 ст. 185, п. 187.8 ст. 187 та п.п. 14.1.27 та п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 416 072 грн., в тому числі по періодах: за березень 2013 р. на 22 755 грн., за вересень 2013 року на 163 770 грн., за жовтень 2013 року на 58 641 грн., за листопад 2013 р. на суму 87 159 грн., за грудень 2013 р. на суму 83 747 грн.; завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню та зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів (ряд. 23.2) Декларації на загальну суму 486 487,00 грн., в тому числі по періодах: за лютий 2013 року на 109 000,00 грн., за березень 2013 року на 118 277,00 грн., за квітень 2013 року на 129 679,00 грн., за травень 2013 р. на 3 001 грн., за червень 2013 року на 126 530,00 грн.; завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту поточного (звітного) періоду (ряд. 19) Декларації на загальну суму 101 750,00 грн., у числі по періодах: за грудень 2013 року на 101 750 грн.

Дослідивши всі обставини справи, суд вважає доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, недоведеними.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 25.12.2014 р. № , № , відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене у сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають поверненню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл» відмовити.

2. Стягнути решту суми судового збору у розмірі 4 384,80 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл» () до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового збору у розмірі 4 384,80 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Омакс Інтернешнл» () доручити ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук