Справа № 806/168/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Житомир справа № 806/168/15

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представників позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Граніт" (далі - ТОВ "Граніт") звернулось до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням уточнень, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Новоград-Волинська ОДПІ):

- № від 01.12.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 573335,00 грн, у тому числі: 382223,00 грн - основний платіж та 191112,00 грн - штрафна (фінансова) санкція;

- № від 12.02.2015 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 470549,00 грн, у тому числі: 376439,00 грн - основний платіж та 94110,00 грн - штрафна (фінансова) санкція;

- № 0 від 01.12.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами місцевого значення в розмірі 2585858,23 грн, у тому числі: 2068686,23 грн - основний платіж та 517172,00 грн - штрафна (фінансова) санкція.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що правомірно та на підставі належним чином оформлених первинних документів позивачем сформовано витрати та податковий кредит по господарським операціям із контрагентом - Державним підприємством "Український транспортно-логістичний центр" (далі - ДП "Український транспортно-логістичний центр"). У свою чергу, про факт отримання від вказаного контрагента послуг з організації перевезення вантажів свідчить рух коштів по рахунках ТОВ "Граніт", акти надання послуг, податкові накладні, відомості по рахунку "361", з яких прослідковується факт отримання покупцями Товариства щебеневої продукції. Також вважає, що видобування корисних копалин (камінь бутовий), яку позивач використовує в господарській діяльності для виробництва щебеневої продукції, тобто не реалізовує видобуті корисні копалини, то щебенева продукція не може вважатися корисною копалиною, оскільки вона є продуктом її переробки, тому вартість її реалізації не може бути об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Наведені обставини, на думку позивача повністю спростовують висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, і є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти позову з мотивів, викладених у письмових запереченнях та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 27.10.2014 по 07.11.2014 посадовими особами Новоград-Волинської ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Граніт" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 30.12.2013, за результатами якої складено акт № 1465/22-00/13563220 (том І а.с. 28-100).

Актом перевірки, з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано наступні порушення:

- пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 382223,00 грн, в тому числі за 3 квартал 2012 року в сумі 99592,00 грн, за 4 квартал 2012 року в сумі 183749,00 грн, за 2013 рік в розмірі 98882,00 грн;

- п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 376955,00 грн, в тому числі: за жовтень 2012 року на суму 200904,00 грн, за листопад 2012 року на суму 68847,00 грн, за січень 2013 року на суму 2667,00 грн, за березень 2013 року на суму 1154,00 грн, за квітень 2013 року на суму 583,00 грн, за червень 2013 року на суму 5333,00 грн, за липень 2013 року на суму 15500,00 грн, за вересень 2013 року на суму 53533,00 грн, за жовтень 2013 року на суму 14250,00 грн, за жовтень 2013 року на суму 14250,00 грн, за листопад 2013 року на суму 500,00 грн, за грудень 2013 року на суму 13684,00 грн;

- пп. 263.2.1 п. 263.2, пп. 263.5.1 п. 263.5, пп. 263.6.1, 263.6.2, п. 263.6 ст. 263 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкові зобов'язання з плати за користування надрами в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2068686,23 грн, в тому числі: за 3 квартал 2012 року на суму 356474,85 грн, за 4 квартал 2012 року на суму 407973,53 грн, за 1 квартал 2013 року на суму 269419,42 грн, за 2 квартал 2013 року на суму 321321,86 грн, за 3 квартал 2013 року на суму 435538,49 грн, за 4 квартал 2013 року на суму 277958,18 грн.

За результатами розгляду акту перевірки, 01.12.2014 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 573335,00 грн, у тому числі: 382223,00 грн - основний платіж та 191112,00 грн - штрафна (фінансова) санкція (том І а.с. 24);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 471194,00 грн, у тому числі: 376955,00 грн - основний платіж та 94239,00 грн - штрафна (фінансова) санкція (том І а.с. 25);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами місцевого значення в розмірі 2585858,23 грн, у тому числі: 2068686,23 грн - основний платіж та 517172,00 грн - штрафна (фінансова) санкція (том І а.с. 26).

Не погодившись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до Головного управління Міндоходів у Житомирській області зі скаргою № 312 від 10.12.2014 (том І а.с. 104-113).

Рішенням Головного управління ДФС у Житомирській області № 139/6/06-30-10-07-07 від 03.02.2015, скаргу ТОВ "Граніт" задоволено частково: залишено без змін податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 01.12.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 573335,00 грн, № про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами 2585858,23 грн. Податкове повідомлення-рішення № в частині 516,00 грн основного платежу та 129,00 грн штрафної (фінансової) санкції, а в іншій частині в сумі 374081,00 грн основного платежу та 93520,00 грн штрафної (фінансової) санкції - залишено без змін (том ІІ а.с. 223-232).

Новоград-Волинською ОДПІ на виконання рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № 139/6/06-30-10-07-07 від 03.02.2015, 12.02.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 470549,00 грн, у тому числі: 376439,00 грн - основний платіж та 94110,00 грн - штрафна (фінансова) санкція (том ІІ а.с. 240).

Вважаючи податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням відповідача, суд виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами місцевого значення в розмірі 2585858,23 грн.

У акті перевірки контролюючий орган зазначає, що ТОВ "Граніт" за 3-4 квартал 2012 року та 1-4 квартал 2013 року вартість видобутої корисної копалини обчислював за розрахунковою вартістю відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини). На переконання відповідача, вартість видобутої корисної копалини необхідно було обчислювати за фактичними цінами реалізації відповідного виду видобутої корисної копалини, у зв'язку із чим, контролюючим органом здійснено перерахунок та визначено до сплати суму грошового зобов'язання з плати за користування надрами в загальному розмірі 2068686,23 грн.

Однак, з такими висновками відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.

Встановлено, що на підставі спеціального дозволу № 3638 від 31.12.2004, виданого Державним комітетом природних ресурсів України, ТОВ "Граніт" видобуває граніто-грейси в якості сировини для виробництва будівельного щебеню та бутового каменю (том ІІ а.с. 204).

Відповідно до пп. 14.1.51 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), добування корисних копалин - сукупність технологічних операцій з вилучення, у тому числі з покладів дна водойм, та переміщення, у тому числі тимчасове зберігання, на поверхню частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини.

При цьому, згідно із п. 3.6 Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ будівельного й облицювального каменю, затвердженої наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин при Міністерстві екології та природних ресурсів України від 16.12.2002 №199, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.01.2003 за №78/7399 (далі - Інструкція №199) до категорії рваного каменю належать уламки гірської породи неправильної форми, які утворюються в результаті вибуху або подрібнення, зокрема бутовий камінь довільної форми та щебенево-піщана суміш.

Таким чином, при добуванні, в результаті вибуху, утворюється суміш уламків гірських порід різних за розмірами, у тому числі таких видів товарної продукції як камінь бутовий та щебенево-піщана суміш. З метою підготовки такої суміші до реалізації шляхом її приведення до вимог стандартів, виконуються операції з класифікації уламків за розмірами, які пп. 14.1.150 п. 14.1 ст. 14 ПК України віднесено до первинної переробки, як складової господарської діяльності з видобування корисних копалин.

Відповідно до п. 3.14 Інструкції №199, товарна продукція гірничого виробництва - продукція, яка вироблена на гірничому підприємстві відповідно до установлених стандартів та технічних вимог споживачів і підготовлена до реалізації.

Згідно п. 2 Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.1997 N 432 (далі - Класифікація), товарна продукція гірничодобувного підприємства - мінеральна сировина, видобута гірничодобувним підприємством і відповідає установленим стандартам.

Приписами пп. 14.1.112 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що мінеральна сировина - товарна продукція гірничодобувного підприємства, що є результатом його господарської діяльності з видобутку корисних копалин, у тому числі шляхом виконання господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, і за якісними характеристиками відповідає вимогам установлених законодавством стандартів або вимогам договорів.

При цьому, п. 4.9 Інструкції №199 визначено, що вимоги до фізико-механічних властивостей і петрографічного складу щебеню регламентуються ДСТУ Б В.2.7-75-98, згідно з яким у залежності від величини щебінь поділяється на основні фракції: 5 - 10 мм; 10 - 20 мм; 20 - 40 мм; 40 - 80 (70) мм. Цим стандартом також передбачені вимоги до міцності, морозостійкості, стираності, умісту пилоподібних та глинистих часток, шкідливих домішок, зерен пластинчастої і голчастої форми, умісту зерен слабких порід, умісту природних радіонуклідів.

Так, згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97, затвердженого наказом Держстандарту України №822 від 30.12.1997 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), щебінь належить до класифікаційного угрупування під кодом 14.21.12, що включає "гравій, щебінь або дроблений камінь, які звичайно використовують як наповнювачі для бетону, баласту для шосейних доріг чи залізничних колій або інші баластні матеріали".

Згідно п. 4.1 ДСТУ продукція повинна відповідати вимогам стандарту, вироблятися за технологічною документацією, що затверджена у встановленому порядку, а також характеризуватися такими основними показниками, як зерновий склад, форма зерен, вміст пилових частинок, а також стабільністю фізико-механічних властивостей.

Враховуючи викладене, гірнича маса, отримана в результаті вибухових робіт, є сировиною для виробництва бутового каменю і щебеню, що отримується у результаті технологічних операцій з дроблення з наступним розсівом продуктів дроблення.

Відповідно до пп. 263.6.1 п. 263.1 ст. 263 ПК України, вартість відповідного виду видобутої у податковому (звітному) періоді корисної копалини (мінеральної сировини) обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства) за більшою з таких її величин:

за фактичними цінами реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);

за розрахунковою вартістю відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), крім вуглеводневої сировини.

Встановлено, що у перевіряємий період ТОВ "Граніт" видобуто корисних копали (каменю бутового) в обсязі 531788 т, сума нарахованої плати у відсотках від вартості видобутих копалин становила 241536,12 грн.

Також, у ході судового розгляду справи з'ясовано, що корисна копалина Миропільського родовища граніто-гнейсів, яка добувається позивачем відкритим методом, після проведення бурових та вибухових робіт перетворюється в гірничу масу (камінь бутовий). Гірнича маса (камінь бутовий) складується в складі готової продукції гірничого цеху ТОВ "Граніт" методом направленого вибуху. В подальшому, гірнича маса (камінь бутовий) зі складу гірничого цеху використовується для переробки дробарно-сортувальним заводом на щебеневу продукцію різних фракцій.

Готовою продукцією для розрахунку плати за користування надрами є гірнича маса (камінь бутовий), що знаходиться в складі готової продукції гірничого цеху.

Отже, видобування позивачем корисних копалин, яку позивач використовує в господарській діяльності для виробництва щебеневої продукції, тобто не реалізовує видобуті корисні копалини, то щебенева продукція не може вважатися корисною копалиною, оскільки вона є продуктом її переробки, тому вартість її реалізації не може бути об'єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.11.2011 (том ІІ а.с. 205-207).

Крім того, суд відзначає, що додатки до акту перевірки 11.1, 11.2, 12.1, 12.2 (том І а.с. 95-99) не містять жодних відомостей про реалізацію позивачем корисної копалини (каменю бутового).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 01.12.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з плати за користування надрами не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та суперечить встановленим у справі обставинам, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток.

В акті перевірки контролюючий орган зазначає, що ТОВ "Граніт" безпідставно віднесено до складу витрат на збут за період з 01.07.2012 по 31.12.2013 суми витрат щодо отримання послуг з організації перевезення вантажів на загальну суму 1869673,00 грн. На думку контролюючого органу, господарські операції позивача з ДП "Український транспортно-логістичний центр" фактично не відбулись, оскільки із актів виконаних робіт неможливо ідентифікувати послугу, яка надавалась зазначеним контрагентом.

Доводи відповідача спростовані наступним.

Встановлено, що 21.05.2012 між ТОВ "Граніт" (Замовник), ДП "Український транспортно-логістичний центр" (Основний виконавець) та Співвиконавцями: ДП "Дарницький вагоноремонтий завод", ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах та проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з цими перевезеннями № 1125/217-2012 (том І а.с. 114-119).

Пунктом 1 Договору визначено, що за договором про організацію перевезень вантажів Основний виконавець та Співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок Замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів у напіввагонах власності Співвиконавців.

Згідно розділу 3.4 Договору, акти виконаних робіт оформлюються Сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. По закінченні кожного місяця не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, Основний виконавець надає Замовнику витяг з його особового рахунку і податкову накладну, рахунки-переліки, документи, що підтверджують надання послуг, акти виконаних робіт та інші розрахунково-фінансові документи, відповідно до цього Договору. Виписується зведена податкова накладна (з доданням необхідних документів), яка оформляється не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього числа місяця надання послуг.

Також, до Договору № 1125/217-2012 Сторонами підписано Додаток № 1 "перелік додаткових послуг" та Протоколи погодження договірної ціни (Додаток № 2, 3).

20.02.2013 між ТОВ "Граніт" (Замовник), ДП "Український транспортно-логістичний центр" (Основний виконавець) та Співвиконавцями: ДП "Дарницький вагоноремонтний завод", ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах № 2528/68-2013 (том І а.с. 114-119), умови якого ідентичні попередньому Договору № 1125/217-2012 від 21.05.2012 (том І а.с. 122-127).

На підтвердження виконання умов зазначених вище договорів, позивачем долучено до матеріалів справи акти наданих послуг, розшифровки наданих послуг, виписки з особового рахунку, відомості про перевезення, податкові накладні (том І а.с. 128-153, том ІІ а.с. 1-203).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 статті 138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Приписами пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства та надаючи оцінку первинним документам, які підтверджують придбання послуг з організації перевезень вантажів у ДП "Українсько-транспортно логістичний центр", суд дійшов висновку, що всі первинні документи оформлені у відповідності до приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити.

Контролюючий орган вказує на те, що надані Товариством первинні документи не містять інформації щодо напрямку руху вагонів, маршруту перевезення, інформації щодо замовника, переліку (номерів вагонів), тобто, не підтверджують отримання від ДП "Український транспортно-логістичний центр" послуг з організації перевезення вантажів.

Слід зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне незаповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Також, суд наголошує, що судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо). А тому відсутні підстави виключати з податкового обліку витрати на оплату послуг (у тому числі й по ПДВ) лише з тих мотивів, що платник може самостійно виконати відповідні роботи (послуги) власними силами без залучення інших постачальників.

У той же час умовою відображення господарської операції у податковому обліку є її здійснення за наявності розумної економічної причини (ділової мети), що передбачає намір платника одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що необхідність придбання послуг з організації перевезення вантажів у ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" обумовлена тим, що ТОВ "Граніт" виробляє щебеневу продукцію, яку реалізує покупцям та доставляє дану продукцію за допомогою залізничного транспорту.

Встановлені обставини в їх сукупності свідчать про товарність і реальність здійснення господарських операцій між ТОВ "Граніт" та ДП "Українсько-транспортно логістичний центр".

Разом з тим, доказів того, що послуги, придбані ТОВ "Граніт" у ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" з метою іншою, ніж використання його у власній господарській діяльності контролюючим органом суду не надано, судом не здобуто і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, віднесення позивачем до складу витрат сум, сплачених ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" на оплату вартості послуг з організації перевезень вантажів відповідає вимогам ПК України, а виключення цих сум відповідачем зі складу витрат ТОВ "Граніт" - безпідставне і протиправне.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 470549,00 грн.

Однією з підстав для донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість став висновок відповідача про безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з придбаних послуг по організації перевезення вантажів у ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" в загальному розмірі 374597,26 грн.

З висновками контролюючого органу суд не погоджується та зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу

Згідно із п. 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Податковий кредит по отриманих позивачем від ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" послугах повністю підтверджено відповідними податковими накладними.

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані зазначеним контрагентом для ТОВ "Граніт" містять всі необхідні обов'язкові реквізити.

Також, у ході судового розгляду справи встановлено, що придбані послуги безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, що підтверджується випискою по рахунку 361, з якої прослідковується факт отримання покупцями ТОВ "Граніт"придбаної щебеневої продукції. Також, у судовому засіданні представниками позивача долучено до матеріалів справи копії вантажних накладних (том ІІ а.с. 248-250).

Таким чином, дії ТОВ "Граніт" як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції з ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Судом встановлено достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум, а отже і правомірність віднесення позивачем сум податку, сплаченого ДП "Українсько-транспортно логістичний центр" у зв'язку з придбанням послуг до складу податкового кредиту у перевіреному періоді.

Також, підставою для донарахування податку на додану вартість став висновок відповідача про безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по господарським операціям з ПП "ДИВА.АРТ" на суму 710,00 грн, ПП "Карат" на суму 1046,67 грн, ДП "Житомирський ЕТЦ" на суму 297,21 грн, ТОВ "Асторг" на суму 304,17 грн.

Позивач погодився із висновками контролюючого органу та визнає правомірність нарахування сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2358,00 грн, про що зазначив у позовній заяві та скарзі № 312 від 10.12.2014.

Вирішуючи питання про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2015 № , суд виходив з наступного.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Разом з тим, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку, враховуючи, неможливість виокремити частину грошового зобов'язання та штрафних санкцій, нарахованого контролюючим органом за вказане порушення, суд вважає, що при частковому скасуванні податкове повідомлення-рішення від 12.02.2015 № втрачає свою цілісність, а тому суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення в цілому.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відзначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятих рішень.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 01.12.2014 № та № та від 12.02.2015 № не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а також суперечать встановленим у справі обставинам, а тому підлягають визнанню протиправними, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 01.12.2014 № та № та від 12.02.2015 № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" 487,20 грн сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 18 березня 2015 р.