Справа № 823/256/15
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року справа № 823/256/15

м. Черкаси

10 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Литвинчук В.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петренка О.В. - за договором про надання правової допомоги,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1, в якому просить визнати дії Головного управління Державного земельного агентства у Черкаській області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,99 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства протиправними, а також зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,99 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність, для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на те, що 10.11.2014 р. він звернулася до Головного управління Державного земельного агентства у Черкаській області із заявою та необхідним пакетом документів для надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром 1,99 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Рішенням від 19.01.2015 р. відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1, в зв'язку з тим, що на наданих ним картографічних матеріалах не було зазначено площу земельної ділянки, яку заявник має бажання отримати у власність, неможливо встановити місце розташування земельної ділянки, з прив'язкою її до території, а також в зв'язку з відсутністю інформації про належність земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення. Позивач вважає, що дана відмова є незаконною, оскільки розмір земельної ділянки ним був зазначений в поданій заяві від 10.11.2014 р. Місце розташування спірної земельної ділянки на думку ОСОБА_1 є зрозумілим, адже в самих картографічних матеріалах (поданих для надання відповідного дозволу) значиться, що адресою земельної ділянки є - адмінмежі Ковалиська сільської ради. Більш того наголосив, що листом від 10.12.2014 р. № 85 Ковалиська сільська рада повідомила відповідача, що вищевказана земельна ділянка відноситься саме до земель сільськогосподарського призначення. Крім цього, ОСОБА_1 зауважив, що ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначена лише єдина підстава для відмови в наданні відповідного дозволу, а саме - невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та підзаконних нормативно-правових актів, чого в даному випадку не було.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання не прибув. В наданих на попереднє судове засідання наголосив, що ГУ Держземагенства у Черкаській області при вчиненні дій з приводу яких подано позов діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Також зазначив, що позивачем не було дотримано порядку подання клопотання, визначеного Земельним кодексом України, а саме: крім встановлених недоліків не було додано також оригінал згоди землекористувача СТОВ «Перемога» (в користуванні якого на час розгляду клопотання позивача перебувала спірна земельна ділянка), як того вимагає ст.118 даного кодексу.

Заслухавши пояснення позивача та його представника розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.11.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держземагенства у Черкаській області із заявою та необхідним пакетом документів (а.с.5) в якій просив надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою на виділення земельної ділянки (із земель запасу, в адмінмежах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області), для ведення особистого селянського господарства розміром 1,99 га, з послідуючою передачею її у власність.

Для розгляду заяви позивача, ГУ Держземагенства у Черкаській області 13.11.2014р. на адресу Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області був направлений лист (а.с.6), в якому останній просив протягом встановленого законом строку повідомити позицію органу місцевого самоврядування щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої земельні ділянки можуть бути передані у власність.

Листом від 10.12.2014р. за № 85 (а.с.7), Ковалиська сільська рада надала погодження та дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адмінмежах сільської ради із земель запасу жителям села Ковалиха, в тому числі і ОСОБА_1

Головне управління Держземагенства у Черкаській області розглянувши зазначену заяву позивача, листом від 19.01.2015 р. № 148/0/300-15-СГ відмовило ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу (а.с.11). Свою відмову відповідач обґрунтовував тим, що на наданих картографічних матеріалах не було зазначено площу земельної ділянки, яку заявник має бажання отримати у власність, неможливо встановити місце розташування земельної ділянки, з прив'язкою її до території, а також була відсутня інформації про належність земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

22.01.2015 р. позивачем на адресу ГУ Держземагенства у Черкаській області був направлений лист (а.с.10), в якому заявник ще раз просив розглянути його заяву, наголошуючи, що весь необхідний пакет документів для надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на виділення земельної ділянки він надав.

Листом відповіддю від 28.01.2015р. № Г-21/0-24/6-15 (а.с.12) відповідач підтвердив своє рішення від 19.01.2015 р. про неможливість позитивного вирішення заяви ОСОБА_1 від 10.11.2014 р.

Вважаючи дії ГУ Держземагенства у Черкаській області по відмові в задоволенні його заяви від 10.11.2014 р. протиправними та такими, що здійснені з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч.2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

В даному випадку, суд критично оцінює підстави, які лягли в основу для прийняття ГУ Держземагенства у Черкаській області рішення від 19.01.2015 р. про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою на виділення земельної ділянки та зазначає наступне.

Вищевказаним рішенням відповідач не спростував, а навпаки підтвердив той факт, що ОСОБА_1 для надання відповідного дозволу були надані картографічні матеріали, натомість зазначив, що з них неможливо встановити місце розташування земельної ділянки та її площу.

З досліджених в судовому засіданні картографічних матеріалів, що додавались позивачем до заяви від 10.11.2014 р. суд встановив, що їх замовником є саме ОСОБА_1, а адресою земельної ділянки, як зазначено на самих матеріалах є: адмінмежі Ковалиської сільської ради. В підтвердження місце розташування земельної ділянки, яку бажав отримати позивач, останнім було також надано викопіювання із землекористування Ковалиської сільської ради, де позначено спірну земельну ділянку.

Щодо не зазначення позивачем розміру земельної ділянки, суд також погодитись не може, адже ОСОБА_1 ще в поданій ним заяві від 10.11.2014р. вказав, що просить надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою на виділення земельної ділянки (із земель запасу, в адмінмежах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області), для ведення особистого селянського господарства розміром 1,99 га.

Відсутність інформації про належність земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, що стало однією із причин для прийняття відповідачем рішення від 19.01.2015 р. суд до уваги не бере та зазначає, що у відповідності до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 17.04.2013 р. № 434 (а.с.8, долучена позивачем до матеріалів справи), земельна ділянка, яка зазначена позивачем на викопіюванні, орієнтованою площею 2,0 га, в адмінмежах Ковалиської сільської ради є землями саме державної власності, по угіддях - сільськогосподарські землі.

З урахуванням вищевказаних вимог ЗК України, а також досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відмова ГУ Держземагенства у Черкаській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки є протиправною, оскільки всі необхідні документи для отримання такого дозволу останнім були надані, більш того вони давали можливість в повній мірі встановити всі необхідні обставини для позитивного вирішення поставленого питання.

Крім цього, суд наголошує, що ч.7 ст.118 ЗК України передбачає лише одну підставу для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме - невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та підзаконних нормативно-правових актів.

Тобто, ОСОБА_1 фактично було відмовлено у задоволенні його заяви не з підстав визначених вищевказаною частиною ст. 118 ЗК України, а з інших підстав не передбачених даною нормою, що є недопустимим, оскільки у відповідності до ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Додатково суд зазначає, що в наданих на попереднє судове засідання запереченнях, представник ГУ Держземагенства у Черкаській області наголосив, що земельна ділянка, яку позивач хоче отримати у власність обтяжена договірними зобов'язаннями зі СТОВ «Перемога» до 21.02.2015р., що унеможливлює її передання без згоди землекористувача, що передбачено п.6 ст.118 ЗК України.

Надання правової оцінки вищевказаній обставині суд не здійснює, оскільки відмова у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою на виділення земельної ділянки була здійснена на зовсім інших підставах, чітко виписаних в листі-відповіді від 19.01.2015 р. № 148/0/300-15-СГ, які в даному випадку і розцінюються судом з точки зору їх законності.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Черкаській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,99 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,99 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

постанова складена в повному обсязі 03.04.2015 р.