Справа № 810/4979/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2015 року 810/4979/14
Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Головенко О.Д.,

судді: Кушнова А.О., Панова Г.В.

при секретарі судового засідання Гололобові В.Ю.,

за участю:

представника позивача: Філіпенко О.В.;

представника відповідача 1: Барди С.Ю.;

представника відповідача 2: Калюжного А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України та Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії -

в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Головного квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України (надалі відповідач 1) та Міністерства оборони України (надалі відповідач 1) про визнання дій неправомірними щодо відмови у переведенні в розряд не службових двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати Міністерство оборони України виключити з числа службового житла двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він разом зі своєю родиною отримав як звільнений в запас з військової служби житло за адресою: АДРЕСА_2 . Дане житло позивачу було виділено, як службове. Однак, на думку позивача, у відповідності до вимог п. 8 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він, як військовослужбовець, який має вислугу на військовій службі 20 років та має право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення.

Зазначив, що з метою реалізації свого права неодноразово звертався до відповідача з заявами, в яких просив перевести в розряд неслужбових двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , що була виділена йому, однак отримав відмову від 18.02.2014 з посилання на п. 3.5 Інструкції, в редакції зі змінами, що внесені наказом Міністра оборони України від 12.02.2013 № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.03.2013 за № 349/22881, про те що службові жилі приміщення не підлягають виключенню з числа службових, крім випадків, коли його виключено з числа житлових приміщень.

Крім того, вважає посилання відповідача на факт отримання позивачем квартири на підставі ст. 12. «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у 2003 році безпідставними, оскільки на той час законом не встановлювалось обмежень щодо кількості житла, яке може отримати ОСОБА_1 .

На думку позивача вказана відмова є незаконною та такою, що порушує його конституційні права. На його думку відповідач відмовляючи у виключенні житлового приміщення із числа службових до приватної власності порушив вимоги Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, (надалі Інструкція № 737), що затверджена наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737 та зареєстрована в Міністерстві юстиції 10.01.2012 за № 24/0337.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень вказали, що на момент опрацювання зверненення та надання відповіді п. 3.5. Інструкції № 737 передбачалось, що службові жилі приміщення не підлягають обміну, розділу, бронюванню і здачі в оренду, найм (піднайм), виключенню з числа службових, крім випадків, коли його виключено з числа службових, тобто на час звернення позивача з відповідною заявою до вказаної Інструкції № 737 були внесені зміни.

Крім того зазначив, що у 2003 позивачем вже було отримано на підставі ордеру № 50 від 14.11.2003 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Вважає, що відмова у проведенні процедури виключення житлового приміщення із складу службових до приватної власності правомірною та законною.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді командира військової частини А 2860 Васильківського гарнізону Київської області.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 22.03.2012 за № 244 позивач був звільнений з лав Збройних Сил України за станом здоров`я. Вислуга років служби позивача становить 26 років.

Позивач перебував на черзі на отримання постійного житла, яке згодом отримав разом зі своєю родиною за адресою: АДРЕСА_4 . Дане житло входить до розряду службових.

З метою реалізації свого права щодо отримання житла у приватну власність та на підставі Інструкції № 737 позивач звернувся за заявою до начальника Васильківського гарнізону генерал-майора ОСОБА_2 , та просив перевести в розряд неслужбових двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_4 .

21.03.2013 Київське квартирно-експлуатаційне управління надало відповідь за № 303/25/6-350, у якій повідомило про те, що комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України тимчасово не приймає документи на виключення житлових приміщень із складу службових до окремого розпорядження Міністра оборони України.

Не погодившись з таким рішенням позивач 04.02.2014 вирішив звернутися безпосередньо до Міністра оборони України з проханням перевести з розряду службових квартиру на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Рішенням від 18.02.2014 Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України за дорученням Міністерства оборони України відмовило позивачу з посиланням на п. 3.5 Інструкції, в редакції зі змінами, що внесені наказом Міністра оборони України від 12.02.2013 № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.03.2013 за № 349/22881, про те що службові жилі приміщення не підлягають виключенню з числа службових, крім випадків, коли його виключено з числа житлових приміщень: та у зв`язку з тим, що нібито ОСОБА_1 вже було отримано квартиру на підставі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись із вищевказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктом 8 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на п. 3.4 Інструкції № 737, відповідно до якої жиле приміщення включається (виключається) до (із) числа службового на підставі рішення Міністра оборони України виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районною державною адміністрацією за клопотанням, однак колегією суддів було встановлено, що на час звернення 04.02.2014 позивача з проханням перевести надану йому двохкімнатну квартиру набрали чинності зміни до вказаної Інструкції № 737, що внесені наказом від 12.02.2013 № 91 Міністра оборони України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.03.2013 за № 349/22881 та набули чинності з моменту опублікування, про те що службові жилі приміщення не підлягають виключенню з числа службових, крім випадків, коли його виключено з числа житлових приміщень.

Тобто, можно зробити обґрунтований висновок про те, що на час звернення позивача щодо переведення його житла з розряду неслужбового діяла нова редакція Інструкції № 737, якою не передбачено право виключення із числа службового жилого приміщення.

Також згідно з п. 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постаново Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 та п. 4.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за № 24/20337 військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, тобто зняття статусу службової з квартири заявника призвело б до порушення прав та інтересів інших військовослужбовців, які раніше від заявника стали на облік у Васильківському гарнізоні та потребують поліпшення житлових умов.

Як вбачається з матеріалів справи позивач - ОСОБА_1 перебуває у загальній черзі військовослужбовців Васильківського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, під № 737, та під № 288 у черзі пільговиків (копія витягу із списку додається).

Також, судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 вже забезпечувався жилим приміщення для постійного користування під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Судом було зроблено судовий запит до Квартирно експлуатаційного відділу м. Миколаєва та встановлено, що позивачем у 2003 році при проходженні військової служби у м. Первомайськ було отримано двокімнатну квартиру житловою площею 28,93 кв. Це підтверджується відповідними довідками, що містяться у матеріалах справи та безпосередньо відповіддю на запит суду.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Щодо тверджень представника позивача про, те що на час отримання позивачем двокімнатної квартири у м. Первомайськ Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачалось права лише на одноразове отримання житла, суд звертає увагу на те, що на час його звернення до Міністерства оборони України наявний факт отримання двокімнатної квартири у АДРЕСА_3 , яка на теперішній час перебуває у власності матері позивача ОСОБА_3 .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірності відмови позивачу у переведенні житлового приміщення у розряд неслужбового та надано суду належні та достатні докази, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії Міністерства оборони України щодо відмови у переведені в розряд не службових двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є законними та правомірними.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Міністерства оборони України виключити з числа службового житла двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 то на думку колегії суду вона є похідної від визнання дій неправомірними щодо відмови у переведенні в розряд не службових двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254 КАС України суд -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 185-187 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови

Головуючий суддя Головенко О.Д.

Судді Кушнова А.О.

Панова Г.В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 11 березня 2015 р.