Справа № 806/5317/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Житомир справа № 806/5317/14

категорія 9.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представника позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

04.06.2013 Державне підприємство "Житомирський військовий лісгосп" звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Житомирській області, в якому просить визнати протиправними і скасувати п. 3, 4, 5 та 6 вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" за період з 01.05.2009, 2010-2012 роки та завершений звітний період 2013 року. За результатами перевірки був складений акт ревізії від 09.04.2013 №06-07-09/035, де зафіксовані порушення вимог земельного, цивільного та господарського законодавства. На підставі висновків акту ревізії відповідачем висунуто оскаржувану вимогу №06-07-17/3781 від 22.05.2013, з п. 3, 4, 5 та 6 якої позивач не погоджується та вважає, що висновки акта ревізії є надуманими і такими, що суперечать законодавству. А тому прийнята на його підставі вимога №06-07-17/3781 від 22.05.2013. в частині п.3, 4, 5 та 6 є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 (том ІІ а.с. 64-74), залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 (том ІІ а.с. 137-140), задоволено позов Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013 в частині. Визнано протиправними та скасовано п. 3, 4, 5 та 6 вимоги Державної фінансової інспекції в Житомирській області №06-07-17/3781 від 22.05.2013.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд (том ІІ а.с. 174-179).

01.12.2014 ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження дану адміністративну справу (том ІІ а.с. 192).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп".

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 09.01.2013 по 02.04.2013 Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" за період з 01.05.2009, 2010-2012 роки та завершений звітний період 2013 року, за результатами якої складено акт ревізії №06-07-09/035 від 09.04.2013 (т. І а.с.106-163).

На підставі висновків акту ревізії Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області направлено позивачу вимогу №06-07-17/3781 від 22.05.2013 "Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" (т. І а.с. 104-105).

Позивач частково не погоджується із спірною вимогою, а саме з пунктами 3, 4, 5, 6, що стало наслідком звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Згідно пункту 3 вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013, ревізією встановлено, що в порушення п.п. "в" та "г" п. 4 ст. 84 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2758-III, розпорядження Кабінету Міністрів України "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками" від 10.04.2008 №610-р та п. 4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 №1279, внаслідок безпідставного вилучення у лісгоспу, за його зверненням, відповідно до розпоряджень голови Житомирської райдержадміністрації від 25.02.2010 №177 та від 04.04.2012 №319 земель лісогосподарського призначення площею 54,7917 га та зміни цільового призначення частини вилучених земель площею 18 га на підставі розпоряджень голови Житомирської райдержадміністрації від 12.03.2010 №261, від 01.04.2010р. №390, від 23.11.2010 №1069 та від 04.02.2011 №83, не нараховано і не перераховано до місцевих бюджетів коштів по відшкодуванню втрат за використання земель лісового призначення без оформлення договірних відносин на загальну 827,55 тис. грн. і як наслідок спричинено матеріальну шкоду Тетерівському сільському бюджету в сумі розміром 496530грн., Житомирському районному бюджету в сумі розміром 124132,50 грн. та Житомирському обласному бюджету в сумі 206887,50 грн.

У зв'язку з чим, зобов'язано забезпечити стягнення до місцевих бюджетів втрат лісогосподарського виробництва на загальну суму 827550,00 грн, в тому числі: до Тетерівського сільського бюджету - 496530,00 грн; Житомирського районного бюджету 124132,50 грн; Житомирського обласного бюджету - 206887,50 грн та повернення лісгоспу (в тому числі і шляхом про претензійно-позовної роботи) в постійне користування земель лісогосподарського призначення площею 36,7917га, розташованих на території Тетерівської сільської ради, право на користування якими припинено безпідставно.

У пункті 4 вимоги відповідач вимагає у Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" стягнути з боржників кошти в сумі розміром 370296,66 грн.

Дана вимога обумовлена тим, що в порушення ст.ст.65, 218 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. №436-ІV, ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-ІV, п. 1.4 Рекомендацій Міністерства юстиції України від 15.01.1996 №2 "Про порядок ведення претензійної та позовної роботи на підприємстві, в установі, організації", Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237 (далі - П(С)БО №10), по бухгалтерському обліку лісгоспу у вересні 2012 року на підставі наказу директора лісгоспу від 28.09.2012 №158-в, списано дебіторську заборгованість, термін позовної давності якої минув та по якій не проводилася претензійно-позовна робота, на загальну суму 370296,66 грн, що призвело до недоотримання лісгоспом фінансових ресурсів на вказану суму. Дане порушення призвело до нанесення лісгоспу матеріальної шкоди на загальну суму 370296,66 грн, порушення, на думку відповідача, допущено з вини колишніх директорів лісгоспу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, т.в.о. директорів лісгоспу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, юристів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

У пункті 5 вимоги зазначено, що ревізією встановлено, що через недотримання вимог ст.ст.65, 218 Господарського кодексу України, ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України та в порушення пункту 1.4 Рекомендацій Міністерства юстиції України №2 від 15.01.1996 "Про порядок ведення претензійної та позовної роботи на підприємстві, в установі, організації", фактично лісгоспом допущено безоплатне надання лісогосподарських послуг, що призвело до утворення дебіторської заборгованості на суму 99340,16 грн, по якій минув термін позовної давності та по якій не проводилася претензійно-позовна робота, що призвело до втрати боржника у зобов'язані. Дане порушення призвело до спричинення лісгоспу матеріальної шкоди (збитків) на загальну 99340,16 грн., порушення, на думку відповідача, допущено з вини колишніх директорів лісгоспу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, т.в.о. директорів лісгоспу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, юристів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, у зв'язку з чим відповідач вимагає у Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" стягнути з боржників кошти в сумі 99340,16 грн.

Пунктом 6 вимоги відповідач вимагає у Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" стягнути з покупців, яким було реалізовано лісопродукцію по заниженим цінам кошти в сумі розміром 286697,15 грн, так як, в порушення прейскуранту цін на лісопродукцію, затвердженого директором лісгоспу ОСОБА_2 від 31.01.2012, лісгоспом допущено недоотримання коштів від реалізації дров та пиловника хвойного на суму 286697,15 грн, чим лісгоспу завдано матеріальної шкоди на відповідну суму, порушення, на думку відповідача, допущено внаслідок недотримання колишнім т.в.о. директора лісгоспу ОСОБА_7, колишніми директорами лісгоспу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 положень, укладених з ними контрактів, Статуту лісгоспу та відповідно ст.ст. 42, п.3 ст.62 Господарського кодексу України в частині незабезпечення високоприбутковості від реалізації лісопродукції.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон № 5463-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 5463-VI, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з статтею 2 Закону № 5463-VI, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 зазначеного Закону, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону № 5463-VI, органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо).

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550).

Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (пункт 2 Порядку № 550).

Згідно з пунктом 16 Порядку № 550, ревізія проводиться шляхом:

документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи контролюючого органу керівник об'єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об'єкта контролю посадовим особам контролюючого органу забезпечується керівником об'єкта чи його заступником;

фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів контролюючого органу або інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи контролюючого органу мають право вимагати від керівників об'єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб контролюючого органу та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб'єкта господарювання - виконавців робіт.

Згідно з пунктом 35 Порядку № 550, результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку контролюючого органу, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (пункт 46 Порядку № 550).

У взаємозв'язку з наведеним, слід додати, що пунктами 7, 10 статті 10 Закону № 5463-VI визначено право органу державного фінансового контролю пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Частиною другою статті 15 Закону № 5463-VI визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (надалі - Положення № 499/2011), Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення № 499/2011).

Відповідно до пункту 6 Положення № 499/2011, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також вказаним Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, оскаржуються пункти 3, 4, 5, 6 вимоги Державної фінансової інспекції в Житомирській області № 06-07-17/3781 від 22.05.2013 про усунення виявлених порушень щодо відшкодування коштів, тобто вимоги, які вказують на виявлені збитки, їх розмір та повернення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014 у справі № 21-63а14 та від 20.05.2014 по справі № 21-93а14.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп".

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 06 квітня 2015 р.