Справа № 809/2912/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року Справа № 876/850/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Токара Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 21.08.2014 р.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило Головне управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області). Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки матеріалам митного органу Австрійської республіки щодо вартості характеристики ввезеного товару - транспортних засобів, отриманих Івано-Франківської митницею від Департаменту митної справи листом від 21.02.2014 р., натомість взяв до уваги доводи позивача. Вказує на те, що позивач діяв з умислом на приховування достовірної інформації про митну вартість товару з метою заниження його вартості, як наслідок, зменшення сум мита та податку на додану вартість. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що на підставі інформації від митного органу Австрійської Республіки щодо вартісної характеристики ввезеного товару-транспортних засобів, яка відрізнялася від задекларованої вартості товару під час митного оформлення в Україні 30.07.2014 р., працівниками ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області було проведено перевірку та складено акт №14/17-01/НОМЕР_1 про результати документальної перевірки з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_1 по МД 20600112/2011/403331 від 26.09.2011; МД 206050000/2012/400398 від 06.02.2012; МД 206050000/2012/405247 від 22.06.2012; МД 206050000/2012/405254 від 22.06.2012; МД 206050000/2012/405285 від 25.06.2012; МД 206050000/2012/405295 від 25.06.2012; МД 206050000/2012/406753 від 09.08.2012; МД 206050000/2012/406764 від 09.08.2012 та МД 206050000/2012/410952 від 28.11.2012.

ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області у вищезазначеному акті дійшло висновку, що внаслідок надання ОСОБА_1, при ввезення транспортних засобів, а саме: сідельного тягача марки «RENAULT» модель Magnum 480, 2004р.в., шасі № НОМЕР_2, сідельного тягача марки «RENAULT» модель Magnum 480, 2004р.в., шасі № НОМЕР_3, сідельного тягача марки «RENAULT» модель Magnum 480, 2004р.в., шасі № НОМЕР_4, напівпричепа тентового (платформа) марки «Schmitz», тип SO1, 1999 р.в., шасі НОМЕР_5, сідельного тягача марки «RENAULT» модель Magnum 480, 2004р.в., шасі № НОМЕР_6, напівпричепа тентового (платформа) марки «Schmitz», тип SO1, 1999 р.в., шасі НОМЕР_7, сідельного тягача марки «RENAULT» модель Magnum 480, 2004р.в., шасі № НОМЕР_8, напівпричепа тентового (платформа) марки «Meusburger», модель МРS-3, 1998р.в., шасі НОМЕР_9, сідельного тягача марки «RENAULT» модель Magnum 500, 2006р.в., шасі № НОМЕР_10, як підстави для переміщення через митниці кордон України та митного оформлення документів, щодо яких не підтверджено автентичність уповноваженими органами іноземних держав була занижена база оподаткування - митна вартість товару, що призвело до порушення вимог ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.377 Митного кодексу України (далі - МК України) по сплаті до бюджету мита, податку на додану вартість у неповному обсязі і виникнення податкового зобов'язання.

За наслідком проведеної перевірки 21.08.2014 р. відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 127 617,48 грн., в тому числі 102 093,98 грн. за основним платежем та 25523,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення №, яким йому було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами в сумі 58 007,96 грн., в тому числі 46 406,36 грн. за основним платежем та 11 601,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції встановив, що підставою для винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень рішень слугував висновок податкового органу про те, що ОСОБА_1 протягом 2011-2012 років ввіз на митну території України транспортні засоби на підставі 9 митних декларацій, вказавши в них недостовірні дані щодо вартості цих товарів. На підставі наданих австрійськими компетентними органами 9 рахунків, згідно з якими фірма Манфред Графль продала фірмі ОСОБА_1 транспортні засоби, податковий орган зробив висновок, що позивачем не підтверджено автентичність поданих митному органу України документів та занижено базу оподаткування ввезених товарів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,що ОСОБА_1 від свого імені ввіз на митну територію України тільки 2 транспортні засоби, в інших семи випадках він ввозив транспортні засоби на підставі нотаріально посвідчених доручень, якими його уповноважили на такі дії гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Саме ці особи були вказані у графі митних декларацій «особа, відповідальна за фінансове врегулювання» і стосовно цих осіб як декларантів митним органом приймалися рішення про коригування митної вартості. А тому саме ці особи являються декларантами за відповідними ВМД. Саме цими особами були сплачені митні та інші платежі, що підтверджується відповідними квитанціями.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст.54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.

Відповідно до п.4, п.5 ч.5 ст.54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному ст.ст.345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно ч.1 ст.262 МК України, товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Відповідно до ч.1 ст.264 МК України, митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч.2 ст.264 МК України, митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно ч.13 ст.264 МК України, документи, відомості про які зазначені в митній декларації, повинні зберігатися декларантом або уповноваженою ним особою протягом не менше ніж 1095 днів. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену цим Кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації, за знищення або втрату документів, відомості про які зазначені в митній декларації, до закінчення строку зберігання, передбаченого цією частиною.

Відповідно до ч.1 ст.265 МК України, декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Частиною 4-5 статті 265 МК України, громадяни можуть бути декларантами після досягнення ними 16-річного віку. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Згідно ч.6 ст.265 МК України, декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до ч.1 ст.266 МК України, декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною 5 статті 266 МК України, особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Згідно ч.1 ст.293 МК України, особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.

Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків (ч.2 ст.293 МК України).

Відповідно до ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв'язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

В п.8 ч.1 ст.336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів в тому числі і направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Частиною 1 статті 345 МК України встановлено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 МК України).

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 КМ України).

Згідно із ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (п.2 ч.2 ст.351 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.354 МК України, результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Рішення про визначення грошових зобов'язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов'язки, з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення (ч.11 ст.354 МК України).

Згідно із ч.1 ст.368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (ч.3 ст.368 МК України).

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч.4 ст.368 МК України).

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (пп.3 п.1 ст.16 ПК України).

Відповідно до п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно п.123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до аб.3 п.180.1 ст.180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Згідно п.206.1 ст.206 ПК України, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, при ввезені транспортних засобів на митну територію України заявлена декларантом митна вартість товару була відкоригована в сторону збільшення митним органом. Також суд першої інстанції вказав, що в митних деклараціях особу, відповідальну за фінансове врегулювання, вказано у двох випадках ОСОБА_1, а в інших - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а декларантом зазначено Приватне підприємство «СМС».

Дослідженними в судовому засіданні суду першої інстанції покази свідків, підтверджується той факт, що позивач від свого імені ввіз на митну територію України тільки 2 транспортні засоби, в інших семи випадках він ввозив транспортні засоби на підставі нотаріально-посвідчених доручень, якими його уповноважили інші громадяни, що не заперечується такого відповідачем в акті перевірки. Саме ці особи були вказані у графі митних декларацій «особа, відповідальна за фінансове врегулювання» і стосовно цих осіб як декларантів митним органом приймалися рішення про коригування митної вартості товарів.

Отже, декларантом по ВМД №206000112/2011/403331 від 26.09.2011р., та МД №206050000/2012/400398 від 06.02.2012р. є ОСОБА_1; по МД №206050000/2012/405247 від 22.06.2012р., - ОСОБА_6; по МД №206050000/2012/405254 від 22.06.2012р., по МД №206050000/2012/405285 від 25.06.2012р. та по МД №206050000/2012/405295 від 25.06.2012р. - ОСОБА_7; по МД №206050000/2012/406753 від 09.08.2012р. та по МД №206050000/2012/406764 - ОСОБА_4; по МД №206050000/2012/410952 від 28.11.2012р. - ОСОБА_5

Саме цими особами були сплачені митні та інші платежі, що підтверджується квитанціями №162 та №163 від 22.06.2012 р., №15767.840.1 та №15757.840.2 від 18.08.2012 р., №85 та №86 від 25.06.2012 р., №57 та №58 від 09.08.2012 р., №53 та №54 від 28.11.2012 р. та №70 та №71 від 06.02.2012 р.

В той же час стосовно інших двох митних декларацій, декларантом по яких є ОСОБА_1 та зазначених вище семи митних декларацій, податковим органом, на думку суду, передчасно та необгрунтовано зроблено висновок про недостовірність документів (рахунків), поданих митному органу України під час митного оформлення товару.

З метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи ухвалою суду від 24.10.2014 р. було зобов'язано відповідача отримати від австрійської сторони платіжні документи, які би підтверджували факт оплати ОСОБА_1 австрійському контрагенту коштів за транспортні засоби згідно із рахунками, які подані австрійськими митними органами, а також інформацію, чи проводилось компетентним австрійським органом відповідне розслідування і надавалась оцінка щодо достовірності цих рахунків.

Однак, відповідач не надав суду вказану інформацію, зазначивши, що надані суду документи, отримані від австрійського митного органу, на підставі яких позивачу збільшено грошові зобов'язання, є достатніми доказами.

Враховуючи наведене вище, колегія судів погоджується з висновками суду першої інтонації, що у чотирьох із дев'яти рахунків, поданих ОСОБА_1, які відповідач вважає неавтентичними (недостовірними), містяться відтиски печатки фірми Манфреда Графля. Крім того, відповідачем не надано документів, які би підтверджували оплату ОСОБА_1 коштів в розмірах, зазначених у рахунках австрійської сторони. Відповідач при прийняті оскаржуваних рішень не надав оцінку відомостей про особу покупця, зазначених у рахунках, а саме: в рахунках, наданих австрійською стороною, вказано ОСОБА_1 і ПП «Сучасні покрівельні матеріали», а в рахунках, наданих під час митного оформлення, вказано фізичні особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Поряд з цим Івано-Франківською митницею під час процедури митного оформлення товару по п'яти із дев'яти митних декларацій приймалось рішення про коригування митної вартості товарів з урахуванням інформації про вартість ідентичних товарів.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на зниження обов'язкових платежів.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2013 р. у справі 21-202а13, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення № та № від 21.08.2014 р. є протиправними, тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року по справі №809/2912/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 07.04.2015 р.