Справа № 814/3255/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3255/14

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Алексєєвої Т.М.,

за участю представників апелянта - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Мар`янко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.07.2014 року № . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку позивача, складено акт, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач вважає, що воно прийнято з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про його скасування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у липні 2014 р. ДПІ була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 03.07.2014 р. За результатами даної перевірки відповідачем складено акт від 11.07.2014 р. № 532/14-03-17-03-08/НОМЕР_2, згідно висновків якого, серед іншого перевіркою встановлено порушення:

1) п. 44.1 ст. 44, п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині не включення до книги обліку доходів та витрат дохід в сумі 14500,00 грн., отриманого протягом 2012 р.;

2) п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 (далі - Положення), а саме ФОП ОСОБА_4 не оприбуткував готівкові кошти у сумі 14500,00 грн., отриманих у 2012 р. (не зробив запис в книзі обліку доходів та не відобразив в розділі ІІ податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.07.2014 р. № на суму 72500,00 грн.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів перед судом законність податкового повідомлення-рішення, яке є предметом розгляду даної справи, за таких обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно до п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої та п'ятої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Пунктом 2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у 2012 р. застосовував спрощену систему оподаткування та відносився до І групи платників єдиного податку.

Перевіркою встановлено, що позивач для отримання візи в посольстві Німеччини надав до ДПІ податкову декларацію за період з 01.01.2012 р. по 30.06.2012 р., в якій зазначив суму оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності 14500,00 грн. та суму загального річного оподатковуваного доходу 14500,00 грн.

Книга обліку доходів позивача зареєстрована в ДПІ 13.03.2012 р. За 2012 р. відсутні записи про дохід, отриманий від провадження діяльності.

Доводи позивача зводяться до того, що помилка сталася несвідомо, а інспектор ДПІ не вказала на неї. Крім того, книга обліку доходів видана 31.03.2012 р., у той час як доходи в сумі 14500,00 грн. отримані позивачем до вказаної дати. Пояснень щодо невнесення запису про 14500,00 грн. до книги обліку доходів після її отримання позивач не надав.

Колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що наведені позивачем обставини не перешкоджали йому внести записи до книги обліку доходів після її отримання.

Штрафні санкції за вказані в акті перевірки порушення застосовані на підставі абзацу 3 ст. 1 указу Президента України від 12.06.1995 р. № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" яким встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відповідальність за порушення порядку подання декларації про доходи та ведення обліку доходів і витрат передбачена також ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Правом ДПІ є притягнення винної особи до відповідальності на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення чи ПК України. Відповідач не застосував до відповідача подвійну відповідальність за одне й те ж правопорушення.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області діяла у межах та у спосіб наданих їй повноважень, жодних порушень податкового законодавства не допустила, у зв`язку з чим підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2014 року № відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 03.04.2015 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик