Справа № П/811/2105/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2015 рокусправа № П/811/2105/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № П/811/2105/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Девіс" до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Девіс" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 травня 2014 року №, №, №.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Девіс" задоволено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач не направив у судове засідання свого представника, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Заслухавши представників позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ „Волопас Торг" за листопад 2013 року, за результатами якої складено акт №80/11-23-22-02/30514069 від 14.04.2014р.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21 травня 2014 року:

№, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 162 грн. за листопад 2013 року (а.с.50);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 40821 грн., у тому числі 27214 грн. - за основним платежем та 13607 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.51);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 39011 грн., у тому числі 26007 грн. - за основним платежем та 13004 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.53).

Матеріалами справи підтверджено, що з метою придбання запчастин, 21.10.2013р. позивачем (Покупець) та ТОВ „Волопас Торг" (Постачальник) укладено договір поставки №29, згідно якого Постачальник передає у власність Покупця товар (вузли та агрегати до вантажопідіймальної техніки) в асортименті, кількості та по ціні згідно заявки Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити, відповідно до умов даного договору, товар. (а.с.67-68).

ТОВ „Волопас Торг" виписало позивачу податкові накладні: від 26.11.2013р. №120 на суму 54 787,25 грн., в т.ч. ПДВ - 9 131,21 грн. (а.с.70), від 26.11.2013р. №121 на суму 52630 грн., в т.ч. ПДВ - 8771,67 грн. (а.с.90), №122 від 26.11.2013р. на суму 56838,10 грн., в т.ч. ПДВ - 9 473,02 грн.. Суми по вказаним податковим накладним позивачем віднесено до складу податкового кредиту за листопад 2013р..

Витрати, понесені на придбання товару у даного контрагента, позивачем віднесено до складу валових витрат за 4 квартал 2013р., що встановлено податковим органом при перевірці.

Позивачем зазначено, що перевезення товару здійснювалось фізичною особою ОСОБА_1, який працює у ТОВ "Девіс" та згідно усної домовленості керівництва позивача про надання послуг з перевезення вантажів. Так, отримані від ТОВ „Волопас Торг" запчастини позивачем було оприбутковано та використано у власній господарській діяльності, про що надано відповідні докази.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі за текстом ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності у розумінні приписів ст.3 ГК України, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження; її метою є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК України передбачено, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Перелік таких витрат наведено в п.138.8 ст.138 ПК України.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, необхідною умовою для включення понесених витрат до витрат підприємства, є, зокрема, фактична наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Адже для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

Враховуючи те, що кошти, які було перераховано позивачем ТОВ "Волопас Торг", є компенсацією за отримані товари, наявне документальне підтвердження виконання операцій між позивачем та його контрагентом, позивачем правомірно віднесено до складу витрат - витрати на придбання товарів (запчастин), суми нарахованих (сплачених) витрат за отримані від контрагента товари.

Колегія суддів зазначає, що для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару та його оплати, а також наявність мети отримання товару, пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу п.198.6 ст.198 ПК України вбачається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд встановив, і з цим погоджується колегія суддів, що позивачем дотримано всіх обов'язкових вимог закону, пов'язаних з формуванням податкового кредиту.

Відповідачем же, в свою чергу, не було спростовано достовірності відомостей, що містять первинні та розрахункові документи, надані платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції. Податковим органом не доведено належними та допустимими доказами того факту, що укладення договорів не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків, та що договори укладено без мети настання реальних наслідків. Судових рішень щодо визнання угод недійсними суду надано також не було.

Висновки ж акту перевірки контрагента позивача по ланцюгу постачання не є належним доказом укладання позивачем не реальних угод, а тому можливо стверджувати що доводи відповідача ґрунтуються лише на припущеннях, що є неприпустимим.

Зважаючи на те, що у позивача наявні належним чином оформлені первині документи та податкові накладні, які підтверджують реальність операцій, останній мав право на формування податкового кредиту на підставі цих документів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно та повно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № П/811/2105/14 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 06.04.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак