Справа № 426/2081/14-а
Суддя: Ткаченко О. Д.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа 2-а/408/6/15
Категорія -«а»-10.3.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року Біловодський районний суд Луганської області

В складі : судді Ткаченко О.Д.

розглянувши в адміністративну справу в порядку письмового провадження за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дії,-

В С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов надійшов до Біловодського районного суду 13.12.2015 року, в якому представник позивача вказав, що до листопада 1997 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав АДРЕСА_1 , надалі виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїлю, де перебуває на Консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 12.03.2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська із заявою про призначення пенсії за віком . Рішенням відповідача в особі Фонду № 3 від 20.03.2014 року в призначенні пенсії позивачу було відмовлено , посилаючись на те, що пенсійне забезпечення в Україні громадян здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для призначення пенсії затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії за яким призначення пенсії громадянам здійснюється за особистою заявою або заявою представника на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, за місцем проживання(реєстрації) заявника, також подають паспорт або довідку уповноважених органів з місця проживання , у тому числі органів місцевого самоврядування. Але оскільки документи про місце проживання у позивача відсутні і він не проживає в Україні, відповідач відмовив в призначенні пенсії позивачу. . Представник вважає ці дії відповідача як такі, які порушують Конституцію України, виходячи з того, що громадяни мають рівні права та обов'язки , за ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , реєстрація місця проживання особи або її відсутність не може бу4ти умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України , законами і міжнародними договорами , або підставами для її обмеження.

Позивач просить суд: поновити строк для подання позову, посилаючись на поважність його пропуску з причин неможливості направляти відповідну кореспонденцію за умовами на час подання позову , визнати протиправними рішення відповідача в особі Управління пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганськ та зобов'язати призначити , нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком .

Представник відповідача в особі т.в. обов'язки начальника управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська Чернобаєва Л.В. подала свої заперечення, за якими вказала, що позивач подав 12.03.2014 року з заявою про пар значення пенсії, подав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданий 06.03.1997 року та документи про стаж, Управління відмовило позивачу в призначенні пенсії , у зв'язку з чим відправило рішення від 20.03.20014 року № 3, також вказавши про відсутність місця реєстрації позивача на території України, враховуючи, що позивач постійно проживає та прийнятий на консульський облік в країні Ізраїль, з яким відсутні двосторонні угоди , що регламентували б пенсійне забезпечення осіб, які виїхали на постійне місце проживання до вказаної країни. На даний час у зв'язку з складною політичною ситуацією в країні відповідач втратив базу, і функціонує лише як юридична особа, проте не здійснює свої функції з призначення та перерахунку пенсій.

Проаналізувавши подані представником позивача документи , суд приходить до висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними, виходячи з того, що на час розгляду справи діє пенсійне законодавство України, яке врегульовано відповідними законами, постановами Кабінету міністрів України, Конституцією України, інше законодавство може бути застосованим, якщо воно не суперечить законодавству України Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є : Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.08.1998 року , Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-12 та закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року,Конституція України .

Суд виходить з того, що відповідно до вищевказаного пенсійного законодавства України, а саме ст. 3 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» право на пенсію мають право застраховані громадяни України , іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей , які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України .

Як встановлено при розгляді справи, між Україною та державою Ізраїль має місце Адміністративна домовленість щодо застосування угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення, підписана в м. Нью-Йорк 28.09.2012 року, яка не набула чинності з причин відсутності її ратифікації Верховною Радою України на час розгляду справи. В цій угоді передбачено принцип пропорційності фінансування пенсій , за яким передбачено взаємне визнання страхового стажу під час визначення права на пенсію обома сторонами і призначення та виплата пенсії кожною країною лише за страховий стаж, набутий за законодавством кожної з держав ,та якщо страхові періоди не перекриваються в часі , тоді в разі необхідності, враховується, в разі необхідності,ніби цей стаж набутий за її законодавством . За вищевикладених обставин відсутність міжнародного договору України між двома державами є підставою для відмови в позові про вирішення питання з пенсійного забезпечення стосовно позовних вимог про призначення пенсії за віком особі, яка проживає на території держави, з якою відсутні двосторонні договори про пенсійне або інше соціальне забезпечення саме за відсутності законодавства України, яке б врегулювало на час розгляду справи.

Для приведення у відповідності до Конституції України положень інших законів , які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які набули право на пенсію на території України та в наступному вибули на постійне місце проживання до іншої країни, де постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору України було прийнято рішення Конституційного Суду України № 25-рп від 07.10.2009 року за рішенням у справі за Конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України( конституційності ) положень п.2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якими визнані неконституційними положення цих норм закону. Але Конституційним судом визначено саме тих пенсіонерів, які вибули до іншої держави після набуття права на пенсію, що в даному випадку не має відношення до позивача, який народився 18.05.1952 року, вибув на територію держави Ізраїль з 31.08.2002 року, тобто в віці близько 50 років, трудову діяльність на Україні припинив 01.01.1997 року, тому позов про виплату йому пенсії після досягнення пенсійного віку, встановленого на Україні, з дати звернення його представника до суду не може бути задоволеним, виходячи саме з відсутності міжнародного договору між двома державами, та інших законодавчо визначених процедур на Україні для переймання сторонами (державами) питань з пенсійного забезпечення громадян, які є громадянами іншої держави, але постійно проживають на території іншої держави і набули право на пенсію при досягненню на території відповідної держави пенсійного віку.

На підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» звільнити позивача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18 ч.1 п. 4,88 ч. 1, 99, 122,158,160, 162-163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.92 Конституції України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову гр. ОСОБА_1 повністю відмовити за безпідставністю його позовних вимог на час розгляду справи.

У зв'язку з проживанням позивача на території іншої звільнити його від сплати судових витрат у справі.

Копію постанови надіслати учасникам процесу.

Постанова може бути оскарженою до Донецького апеляційного адміністративного суду (м.Краматорськ) протягом десяти днів зі дня отримання копії постанови з подачею апеляції через Біловодський районний суд.

Суддя : О.Д.Ткаченко.