Справа № 2а- 648/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 р. Справа № 121422/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Ізюм» на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2011 року у справі за позовом Ужгородської міської ради до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року Ужгородська міська рада звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.07.2010 року № 212 «Про концесії на об'єкти комунальної власності».

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що оскаржуване рішення прийняте виконавчим комітетом поза межами його повноважень, оскільки питання, пов'язані з наданням в концесію об'єктів комунальної власності належить до виключної компетенції міської ради і вирішується на засіданнях сесії ради. Також дане рішення не підписане міським головою. Крім того, склад конкурсної комісії, затверджений оскаржуваним рішенням, не відповідає вимогам законодавства. Отже, на думку позивача, дане рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відповідно до положень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про концесії» концесієдавцем при передачі в концесію об'єктів комунального майна територіальної громади м. Ужгорода може виступати виключно орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, а саме Ужгородська міська рада. Також в процесі розгляду справи відповідач визнав позов повністю, а відтак суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм», яке не брало участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси чи обов'язки, подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.07.2010 року Виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення № 212 «Про концесії на об'єкти комунальної власності», яким: затвердив склад конкурсної комісії з проведення концесійних конкурсів на об'єкти права комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода (п. 1); затвердив типовий концесійний договір (п. 2); затвердив інструкцію (конкурсну документацію) для претендентів на участь у концесійному конкурсі (п. 3); затвердив строк проведення концесійного конкурсу - 60 календарних днів з дня оголошення конкурсу, опублікувавши його у черговому номері газети «Ужгород» (п. 4); затвердив розмір реєстраційного внеску на участь у концесійному конкурсі в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(п. 5); доручив Департаменту міського господарства та конкурсній комісії здійснювати підготовку і проведення концесійного конкурсу відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 6).

Як вказано в преамбулі даного рішення, воно прийняте на підставі рішення Ужгородської міської ради від 04.06.2010 року № 1445, матеріалів, поданих Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про концесії», постанов Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення концесійного конкурсу та укладення концесійних договорів на об'єкти права державної і комунальної власності, які надаються у концесію» та «Про затвердження Типового концесійного договору».

Ужгородська міська рада, як зазначено вище, вважає дане рішення протиправним, оскільки воно прийняте виконавчим комітетом поза межами його повноважень, передбачених положеннями Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про концесії».

Також встановлено, що в процесі розгляду справи відповідач в порядку ст. 112 КАС України визнав позовні вимоги Ужгородської міської ради повністю.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, беручи до уваги визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що такі підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про концесії» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) концесія - це надання з метою задоволення громадських потреб уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на підставі концесійного договору на платній та строковій основі юридичній або фізичній особі (суб'єкту підприємницької діяльності) права на створення (будівництво) та (або) управління (експлуатацію) об'єкта концесії (строкове платне володіння), за умови взяття суб'єктом підприємницької діяльності (концесіонером) на себе зобов'язань по створенню (будівництву) та (або) управлінню (експлуатації) об'єктом концесії, майнової відповідальності та можливого підприємницького ризику.

Договір концесії (концесійний договір) - це договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

Концесієдавець - це орган виконавчої влади або відповідний орган місцевого самоврядування, уповноважений відповідно Кабінетом Міністрів України чи органами місцевого самоврядування на укладення концесійного договору.

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до змісту наведених норм, при наданні в концесію об'єктів комунального майна концесієдавцем може бути виключно відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, є сільські, селищні, міські ради.

А згідно з ст. 1 цього Закону представницький орган місцевого самоврядування - це виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

В свою чергу, відповідно до положень ст. ст. 1, 11 виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, які є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до п. 30 ст. 26 даного Закону питання про надання у концесію об'єктів права комунальної власності вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо управління комунальною власністю визначені ст. 29 цього Закону, якою передбачено, що до їх відання належать, зокрема, власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, виконавчий комітет міської ради має повноваження лише підготувати і внести на розгляд ради пропозиції щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію.

Інших повноважень виконавчих органів місцевих рад щодо надання в концесію об'єктів комунальної власності, крім зазначених вище, не передбачено Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про концесії», постановами Кабінету Міністрів України від 12.04.2000 року № 642 «Про затвердження Положення про проведення концесійного конкурсу та укладення концесійних договорів на об'єкти права державної і комунальної власності, які надаються у концесію» та від 12.04.2000 року № 643 «Про затвердження Типового концесійного договору».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення від 07.07.2010 року № 212 «Про концесії на об'єкти комунальної власності», Виконавчий комітет Ужгородської міської ради вийшов за межі своїх повноважень, визначених нормами чинного на той час законодавства, в зв'язку з чим дане рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Також колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради визнав адміністративний позов повністю, подавши відповідну письмову заяву від 26.01.2011 року, що було враховано судом.

З матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 11, 53 Кодексу адміністративного судочинства України не залучив до участі у справі в якості третьої особи ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм», хоч рішення суду у даній справі може вплинути на його права, свободи, інтереси або обов'язки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що скасування оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради не порушує прав, свобод та законних інтересів ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм», яке відповідно до концесійного договору від 04.11.2010 року, укладеного з Ужгородською міською радою в особі КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», отримало в концесію на 50 років цілісний майновий комплекс КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», виходячи з наступного.

Концесійний конкурс, за результатами якого ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм» отримало в концесію зазначений вище об'єкт комунального майна, був проведений в порядку та конкурсною комісією, які були затверджені цим рішенням відповідача, яке на час проведення конкурсу та укладення концесійного договору було чинним.

При цьому, дане рішення визначає лише загальні засади проведення концесійних конкурсів на об'єкти права комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода, тобто має процедурний характер і не порушує прав ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм».

Крім того, як зазначено в концесійному договорі від 04.11.2010 року, він укладений на підставі рішень Ужгородської міської ради від 02.11.2010 року № 1646 та від 04.11.2010 року № 1648, які є чинними.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Ізюм» залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2011 року у справі № 2а-648/11/0712 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий О.Б. Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін