Справа № 815/2163/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2163/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4) про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати, розрахунків по відрядженням, моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області (далі Білгород-Дністровська РДА). З урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Білгород-Дністровської РДА від 25 жовтня 2011 року № 140/к-2011 «Про звільнення ОСОБА_1.», зобов'язати відповідача поновити позивача на посаді керівника апарату Білгород-Дністровської райдержадміністрації, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2011 року по 23 липня 2014 року у сумі 136572 грн. 60 коп., не проведені розрахунки за відрядження у сумі 400 грн. та інфляцію в сумі 12573 грн. 28 коп., а також матеріальну шкоду у сумі 20271 грн. 69 коп. та моральну шкоду у сумі 100000 грн. (т. 2 а. с. 157).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що розпорядженням Білгород-Дністровської РДА від 25 жовтня 2011 року за № 140/к-2011 позивача звільнено з посади керівника апарату Білгород-Дністровської райдержадміністрації на підставі листа-попередження від 01 липня 2011 року, повідомлення голови профспілки РДА Феняк І.В. від 10 серпня 2011 року та листа Одеської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2011 року № 24/01-38-4359/5107 у зв'язку зі скороченням чисельності працівників районної державної адміністрації з 25 жовтня 2011 року. На думку позивача, вказане розпорядження є незаконним, оскільки видане за відсутності розпорядження про скорочення чисельності працівників райдержадміністрації з переліком посад, які підлягають скороченню, розпорядження з внесення змін до штатного розпису, пов'язаних зі скороченням чисельності працівників, повідомлення профспілкового комітету щодо скорочення посад за три місяці до намічуваних звільнень працівників, а також за наявності інших порушень законодавства про працю. При цьому виданню оскарженого розпорядження передувало видання відповідачем розпорядження від 26 травня 2011 року за № 472/А-2011 «Про затвердження структури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації», яке не відповідає вимогам розпорядження Одеської облдержадміністрації від 11 березня 2011 року № 145/А-2011 «Про оптимізацію та впорядкування структури місцевих державних адміністрацій області» та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Крім того, позивач не була запрошена на засідання профспілкового комітету, про дату проведення вказаного засідання та про прийняті рішення письмово не повідомлялась. Таким чином, на думку позивача, оскаржене розпорядження відповідача видане з порушенням ст. 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 30 Закону України «Про державну службу», а також ст. ст. 40, 42 та 49-2 Кодексу законів про працю України, що є підставою для його скасування та поновлення позивача на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, в порушення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд першої інстанції не дослідив відповідність законодавству порядку звільнення позивача за скороченням чисельності працівників, а саме не прийняв до уваги відсутність розпорядження Білгород-Дністровської РДА Одеської області з переліком посад, які підлягають скороченню, на підставі якого мали видаватися листи - попередження працівникам, які працюють на цих посадах, про майбутнє звільнення. На думку апелянта, оскаржене розпорядження відповідача видане з порушенням ст. 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 30 Закону України «Про державну службу». Крім того, в порушення статей 43 та 49-2 Кодексу законів про працю України позивача не було повідомлено про засідання профспілкового комітету, що позбавило її права надати свої пояснення та доводи щодо звільнення, а також їй було запропоновано посади, які не відповідають фаху та категорією посади із заробітною платою, що є значно нижчою від заробітної плати по раніше займаній посаді. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення вимог позивача у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача та третя особа ОСОБА_4 просять залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи позивача в підтримку апеляційної скарги, а також представників відповідача та третьої особи про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 20 липня 2010 року ОСОБА_1 проходила державну службу на посаді керівника апарату Білгород-Дністровської РДА (т. 1 а. с. 5).

На підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 11 березня 2011 року № 145/А-2011 та листа Одеської обласної державної адміністрації від 07 квітня 2011 року № 02-42-1953, з метою впорядкування, оптимізації структури та скорочення штатної чисельності Білгород-Дністровської РДА, розпорядженням відповідача від 26 травня 2011 року за № 472/А-2011 «Про затвердження структури Білгород-Дністровської РДА на 2011 рік» затверджено склад Білгород-Дністровської РДА на 2011 рік, відповідно до якого скорочено посаду «керівник апарату» та введено посаду «заступник голови районної державної адміністрації - керівник апарату». Приписано відділу організаційної і кадрової роботи апарату райдержадміністрації провести скорочення працівників РДА, згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України, Закону України «Про зайнятість населення» (т. 1 а. с. 145-149).

05 травня 2011 року головою Одеської обласної державної адміністрації, за погодженням з начальником Одеського головного фінансового управління облдержадміністрації, затверджено штатний розпис Білгород-Дністровської РДА на 2011 рік (з 01.05.2011 року), яким, у порівнянні з попереднім штатним розписом, скорочено чисельність працівників райдержадміністрації з 116 до 93 осіб. Названим штатним розписом скорочено посаду «керівник апарату» та введено посаду «заступник голови - керівник апарату» (т. 1 а. с. 158-161).

У зв'язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі розпорядження відповідача від 26 травня 2011 року № 472/А-2011 «Про затвердження структури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на 2011 рік» та штатного розпису, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, з 26 липня 2011 року. Одночасно позивачу запропоновано переведення на посаду начальника відділу у справах сім'ї, молоді та спорту або завідуючої сектором охорони здоров'я райдержадміністрації. З названим попередженням ОСОБА_1 ознайомлена 01 липня 2011 року (т. 1 а. с. 140).

Розпорядженням Білгород-Дністровської РДА від 25 жовтня 2011 року за № 140/к-2011 на підставі листа-попередження ОСОБА_1 від 01 липня 2011 року, повідомлення голови профспілки РДА Феняк І.В. від 10 серпня 2011 року та листа Одеської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2011 року № 24/01-38-4359/5107 позивача звільнено з посади керівника апарату Білгород-Дністровської РДА у зв'язку зі скороченням чисельності працівників районної державної адміністрації, з 25 жовтня 2011 року (т. 1 а. с. 4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача з публічної служби проведено Білгород-Дністровською РДА у відповідності до вимог законодавства України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 48 названого Закону посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов'язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу».

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» встановлено можливість припинення державної служби із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 20 липня 2010 року проходила державну службу на посаді керівника апарату Білгород-Дністровської РДА.

На підставі розпорядження відповідача від 26 травня 2011 року № 472/А-2011 «Про затвердження структури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на 2011 рік» та штатного розпису Білгород-Дністровської РДА на 2011 рік, затвердженого 05 травня 2011 року головою Одеської обласної державної адміністрації, за погодженням з начальником Одеського головного фінансового управління облдержадміністрації, у Білгород-Дністровській райдержадміністрації відбулося скорочення чисельності працівників з 116 до 93 осіб. При цьому в названих розпорядженні та штатному розписі відсутня посада «керівник апарату», обов'язки якого покладено на одного з заступників голови райдержадміністрації, у зв'язку з чим у вказаних документах передбачена посада «заступник голови районної державної адміністрації - керівник апарату».

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в Білгород-Дністровській РДА з 26 травня 2011 року відбулося скорочення чисельності працівників, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору з працівниками, посади яких скорочені.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача щодо невідповідності розпорядження Білгород-Дністровської РДА від 26 травня 2011 року № 472/А-2011 «Про затвердження структури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації» вимогам розпорядження Одеської облдержадміністрації від 11 березня 2011 року № 145/А-2011 «Про оптимізацію та впорядкування структури місцевих державних адміністрацій області» та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», оскільки правомірність названого розпорядження відповідача встановлена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі № 2-а-2553/11, яка набрала законної сили (т. 2 а. с. 142-144).

На підставі ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 43 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно ст. 49-2 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року № 1374.

Пунктом 1 названого Порядку встановлено, що керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій призначаються на посади та звільняються з посад головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання наведених вище положень чинного законодавства про працю, про майбутнє звільнення позивача було попереджено 01 липня 2011 року листом-попередженням, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 про ознайомлення (т. 1 а. с. 140). При цьому звільнення позивача з посади на підставі оскарженого розпорядження відповідача відбулося з 25 жовтня 2011 року, тобто у строк більш ніж 2 місяці з дня попередження про наступне звільнення.

При попередженні про звільнення позивачу були запропоновані інші посади для подальшого проходження державної служби, а саме посади начальника відділу у справах сім'ї, молоді та спорту, а також завідуючої сектором охорони здоров'я районної державної адміністрації, від переведення на які позивач відмовилась.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо наявності на момент звільнення вакантної посади начальника юридичного відділу, яка не була їй запропонована, оскільки з пояснень, наданих представником районної державної адміністрації у судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій, вбачаться, що на момент звільнення ОСОБА_1 вже проходив оголошений раніше конкурс на зайняття вакантної посади начальника юридичного відділу Білгород-Дністровської РДА, позивач мала право прийняти в ньому участь, але зазначеним правом не скористалась.

Крім того, відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату районної державної адміністрації відбулося за погодженням з головою Одеської обласної державної адміністрації, що підтверджується листом від 31 серпня 2011 року за № 24/01-38-4359/5107 (т. 2 а. с. 185).

На виконання положень ст. 43 КЗпП України було отримано відповідачем і згоду профспілкової організації Білгород-Дністровської РДА на звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, що підтверджується повідомленням голови профспілки райдержадміністрації від 10 серпня 2011 року (т. 2 а. с. 184).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки, їх об'єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об'єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об'єднань.

Із врахуванням наведених положень Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на порушення процедури проведення засідання профспілкової організації райдержадміністрації як на підставу для задоволення позовних вимог, оскільки професійні спілки незалежні від державних органів та роботодавців, самостійно організовують свою діяльність, зокрема проводять засідання утворених ними органів. При цьому забороняється втручання державних органів в їх статутну діяльність.

Одночасно апеляційний суд враховує, що чинне законодавство не зобов'язує відповідача при отриманні згоди профспілкової організації на звільнення працівника з роботи перевіряти дотримання профспілковою організацією порядку розгляду подання про звільнення працівника, а також те, що позивачем не було оскаржено повідомлення профспілки райдержадміністрації на адресу відповідача щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1.

Таким чином, всупереч доводам позивача, при розгляді справи по суті, окружним адміністративним судом встановлено факт скорочення чисельності працівників в Білгород-Дністровській РДА в травні 2011 року, а також додержання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а саме попередження ОСОБА_1 за 2 місяці про наступне вивільнення з пропозицією переведення на інші посади, отримання згоди на звільнення позивача у зв'язку зі скороченням чисельності працівників від профспілкової організації Білгород-Дністровської РДА та голови Одеської обласної державної адміністрації, чим дотримано роз'яснення, викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

За таких обставин, із врахуванням наведених вище положень чинного законодавства, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження Білгород-Дністровської РДА від 25 жовтня 2011 року № 140/к-2011 «Про звільнення ОСОБА_1.», а також зобов'язання відповідача поновити позивача на посаді керівника апарату Білгород-Дністровської РДА, є правильним.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача про звільнення та поновлення позивача на посаді, відсутні підстави і для задоволення вимог про стягнення з Білгород-Дністровської РДА на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 25 жовтня 2011 року, з урахуванням інфляції, а також матеріальної та моральної шкоди.

Правильним є і висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача не проведених розрахунків за відрядження у сумі 400 грн..

Як встановлено матеріалами справи, розпорядженням відповідача від 28 січня 2010 року за № 16/св-2010 ОСОБА_1 направлено у відрядження з 08 по 12 лютого 2010 року для проходження курсів підвищення кваліфікації для начальників юридичних відділів апаратів райдержадміністрацій (т. 2 а. с. 231).

Відповідно до заяви позивача, у зв'язку з неможливістю проживання у місті Одеса під час проходження курсів, ОСОБА_1 просила витрати, пов'язані з проживанням під час навчання, замінити витратами на проїзд на весь період проходження курсів підвищення кваліфікації (т. 2 а. с. 234).

За результатами відрядження 16 квітня 2010 року затверджено звіт позивача по використанню коштів, наданих на відрядження, у сумі 300 грн. (т. 2 а. с. 236-237).

Вказані кошти в сумі 300 грн. перераховані відповідачем на банківську картку позивача 21 квітня 2010 року (т. 2 а. с. 238).

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 06 квітня 2015 року.

Головуючий:

Судді: