Справа № 2а-3930/09/1770
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2011-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-3930/09/1770

28 липня 2011 року 14год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий - Ткачук Н.С., судді - Друзенко Н.В., Шевчук С.М., за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача 1: ОСОБА_1

позивача 2: представник не прибув,

позивача 3 і 4: законний представник батько - ОСОБА_1,

відповідачів: представники не прибули;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, що виступає в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та ОСОБА_4
доДержавної податкової адміністрації України та Державної податкової інспекції в м. Рівне
про зобов'язання вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, що виступає в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина - ОСОБА_2, та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Державної податкової адміністрації України та Державної податкової інспекції у м. Рівне про зобов'язання Державної податкової адміністрації України: 1) ліквідувати у Державному реєстрі фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційний номер ОСОБА_1 та ОСОБА_4, 2) зберегти за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 раніше встановлену форму обліку платників податків (за прізвищем, іменем та по-батькові), 3) виключити з інформаційного Фонду Державного реєстру відомості про ідентифікаційний номер ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та загальні відомості про них, що містяться у Державному реєстрі, 4) знищити облікову картку з особистими даними ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що були внесені до Державного реєстру, 5) визнати право на проживання без ідентифікаційного номера ОСОБА_2, 6) не вносити в Державний реєстр дані щодо ОСОБА_2 та зобов'язання Державної податкової інспекції в м. Рівне: 1) поставити в паспортах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмітку про наявність у них права здійснювати будь -які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, 2) зберегти за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 раніше встановлену форму обліку платника податків та інших обов'язкових платежів без застосування ідентифікаційного номеру (за прізвищем, іменем та по-батькові), 3) виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про ідентифікаційний номер ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та загальні відомості про них, 4) знищити облікову картку з особистими даними ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що була заповнена та на підставі якої були внесені дані про них до Державного реєстру та присвоєні їм ідентифікаційні номери, 5) не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів та не надавати ідентифікаційний номер ОСОБА_2, 6) видати ОСОБА_2 довідку з текстом: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру»та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою, 7) після отримання ОСОБА_2 паспорта громадянина України, внести на стор. 7 або 8, або 9 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою.

Крім того, ОСОБА_1 було надіслано доповнення до адміністративного позову, яким просив зобов'язати Державну податкову адміністрацію України: 1) не надавати ідентифікаційний номер ОСОБА_3, 2) здійснювати в подальшому облік ОСОБА_3, як платника податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку (за прізвищем, іменем та по-батькові та за місцем проживання), 3) не вносити дані про ОСОБА_3 в Державний реєстр фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів та зобов'язати Державну податкову інспекцію в м. Рівне: 1) не вносити в Державний реєстр фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів інформацію про ОСОБА_3 та не надавати їй ідентифікаційний номер, 2) вести облік ОСОБА_3, як платника податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку (за прізвищем, іменем та по-батькові та за місцем проживання), 3) видати ОСОБА_3 довідку з текстом: «Має право здійснювати будь-які платежі без платежі без ідентифікаційного номеру»та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою, а після отримання ОСОБА_3 паспорта громадянина України, внести на стор. 7 або 8, або 9 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою.

З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2009 року ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду Юрчука М.І. було відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду. Розпорядженням Рівненського окружного адміністративного суду за №78 від 08 липня 2009 року було утворено для розгляду справи №2а-3930/09/1770 за позовом ОСОБА_1, що виступає в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації України та Державної податкової інспекції у м. Рівне про зобов'язання вчинення певних дій колегію у складі трьох суддів: головуючого -Юрчука М.І., суддів - Друзенко Н.В., Шевчук С.М. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2010 року провадження у даній справі було зупинено у зв'язку з неможливістю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до розпорядження Рівненського окружного адміністративного суду за №18 від 04 лютого 2011 року та внаслідок проведеного на його підставі повторного розподілу справ між суддями Рівненського окружного адміністративного суду, справа №2а-3930/09/1770 призначена головуючому судді Ткачук Н.С. Внаслідок цього, подальший розгляд даної справи здійснювався колегією суддів у складі: головуючого -Ткачук Н.С., суддів - Друзенко Н.В., Шевчук С.М.

23 травня 2011 року ОСОБА_1 до Рівненського окружного адміністративного суду було подано клопотання, яким просив поновити провадження у справі, у зв'язку з тим, що Державна податкова адміністрація своїм наказом №955/628 від 17.12.2010 року скасувала дію наказу Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України №602/1226 від 19.10.2004 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року провадження у справі №2а-3930/09/1770 за позовом ОСОБА_1, що виступає в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації України та Державної податкової інспекції у м. Рівне про зобов'язання вчинення певних дій поновлено і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача і позивач 1 позовні вимоги підтримали повністю. В обґрунтування позову позивач 1 зазначив, що позивачі за своїми релігійними переконаннями відмовились від обліку за ідентифікаційними номерами. Пояснили, що 27 лютого 2009 року на підставі Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»позивачі звернулися до Державної податкової інспекції у м. Рівне та до Державної податкової адміністрації України із відповідними заявами, якими просили: зберегти за ними раніше встановлену форму обліку платників податків (за прізвищем, іменем та по-батькові), здійснювати в подальшому їх облік, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера, проставити відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, знищити інформацію про них з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів, не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів та не надавати ідентифікаційні номери неповнолітнім дітям і видати їм довідки з текстом: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру»та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою, внести після отримання дітьми паспорта громадянина України на стор. 7 або 8, або 9 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою. Однак, ДПА України та ДПІ в м. Рівне відмовили в задоволенні даних заяв. Відмову мотивували ти, що неповнолітні особи, після досягнення 16-го віку і отримання паспорта громадянина України можуть самостійно відмовитися від ідентифікаційних кодів, в податкового органу відсутні повноваження на внесення до паспортів громадян будь-яких відміток, а дані заяви не відповідають вимогам, які встановлені Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи -платника податків та інших обов'язкових платежів. Вважають, що ДПА України та ДПІ в м. Рівне своїми відмовами порушили право позивачів на свободу світогляду і віросповідання, що встановлене Конституцією України. Стверджують, що оскільки позивачі офіційно відмовились від ідентифікаційного номеру по релігійним переконанням, а відповідачі продовжують їх обліковувати за допомогою цифрових позначень, то такими діями останні порушують права та охоронювані законом інтереси позивачів. З таких підстав, просили суд позов задовольнити.

Відповідач 1 - Державна податкова адміністрація України участі повноважного представника в судових засіданнях не забезпечив. Причини неприбуття суду не повідомив та заперечень на адміністративний позов не подав. Про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Судом не визнавалася обов'язковою участь відповідача 1 в судовому засіданні.

Відповідач 2 - Державна податкова інспекція в м. Рівне участі повноважного представника в судових засіданнях не забезпечив. Причини неприбуття суду не повідомив. Про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Судом не визнавалася обов'язковою участь відповідача 2 в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2009 року на адресу суду від Державної податкової інспекції в м. Рівне надійшло заперечення на адміністративний позов, які відповідач 2 обґрунтовує тим, що право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера передбачене Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів». Даним Законом не встановлено будь-якого механізму реалізації цього права та його оформлення. З метою виконання цього Закону та Постанови Верховної Ради України від 26.06.92 N 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження», розроблено Порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи -платника податків та інших обов'язкових платежів, яким визначено процедуру (механізм) внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера. Зазначає, що позивач безпідставно просить зобов'язати ДПІ в м. Рівне зробити в паспорті відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного коду та надати довідку з текстом «має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», оскільки відмітку в паспорті податковий орган не робить, а лише видає після вчинення позивачем конкретно визначених дій довідку. Про те, які саме дії необхідно вчинити позивачів було повідомлено відповідними листами, однак таких дій вони не вчинили. У зв'язку з наведеним просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є громадянами України, проживають на території України, є подружжям і мають двох малолітніх дітей -ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями паспортів громадянина України, виданих Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 23 червня 2009 року та копіями свідоцтв про народження відповідно від 25.06.2009 року та від 28.01.2010 року (а.с.29-32, 28, 51).

13 грудня 2001 року ОСОБА_4 було видано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.23), з якої вбачається, що ОСОБА_4 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_1, наданий Державною податковою адміністрацією України, на підставі даних, заповнених нею в обліковій картці.

15 грудня 2001 року ОСОБА_1 було видано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.22), з якої вбачається, що ОСОБА_1 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_2, наданий Державною податковою адміністрацією України, на підставі даних, заповнених ним в обліковій картці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 є прихожанами храму Свято -Георгієвського подвор'я Свято -Миколаївського монастиря м. Рівне і за своїм віросповіданням відмовляються від ідентифікаційних номерів, що підтверджується довідками виданими настоятелем храму Свято -Георгієвського подвор'я Свято -Миколаївського монастиря (а.с.19-21).

27 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися з заявами довільної форми до ДПІ в м. Рівне, якими повідомили, що відмовляються від ідентифікаційних номерів та будь-яких інших номерів і просили: 1) поставити в їхньому паспорті відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, 2) зберегти за ними раніше встановлену форму обліку платника податків та інших обов'язкових платежів без застосування ідентифікаційного номеру (за прізвищем, іменем та по батькові), 3) виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про їхній ідентифікаційний номер та загальні відомості про них, 4) знищити облікові картки з їхніми особистими даними, що були заповнені та на підставі яких були внесені дані про них до Державного реєстру та присвоєний їм ідентифікаційний номери. Крім того, в заявах також зазначили, що з дією спільного наказу ДПА України та МВС України №602/1226 від 19.10.2004 р. не згідні (а.с.8,10). В цей же день ОСОБА_1 від імені свого малолітнього сина ОСОБА_2 також звернувся з заявою довільної форми до ДПІ в м. Рівне, якою просив: 1) не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів та не надавати ідентифікаційний номер його малолітній дитині ОСОБА_2, 2) вести облік його малолітньої дитини ОСОБА_2 за раніше встановленими формами обліку платників податків та інших обов'язкових платежів без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем та по-батькові), 3) видати його малолітній дитині ОСОБА_2 довідку з текстом: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера»та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою, 4) після отримання його малолітньою дитиною ОСОБА_2 паспорта громадянина України, внести на стор. 7 або 8, або 9 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою. В заяві також зазначено, що з дією спільного наказу ДПА України та МВС України №602/1226 від 19.10.2004 р. не згідний (а.с.9).

Судом також встановлено, що 27 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися з заявами довільної форми до Державної податкової адміністрації України, якими повідомили, що відмовляються від ідентифікаційних номерів та користування ними та просили: 1) ліквідувати у Державному реєстрі фізичних осіб -платників податків та інших обов'язкових платежів їхній ідентифікаційний номер та згідно з Законом України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів»зберегти за ними раніше встановлену форму обліку платників податків (за прізвищем, іменем та по-батькові) (ч.2 ст.1 Закону), 2) виключити з інформаційного Фонду Державного реєстру відомості про їхній ідентифікаційний номер (ч.1,2 ст.3 Закону) та загальні відомості про них (ч.3 ст.3 Закону), 3) знищити облікові картки з їхніми особистими даними, що були внесені Державного реєстру. Крім того, в заявах також зазначили, що з дією спільного наказу ДПА України та МВС України №602/1226 від 19.10.2004 р. не згодні (а.с.11,13). Цього ж дня ОСОБА_1 від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 також звернувся з заявою довільної форми до ДПА України, якою просив: 1) визнати право на проживання без ідентифікаційного номеру його малолітньою дитиною ОСОБА_2, 2) не вносити в Державний реєстр дані щодо його малолітньої дитини ОСОБА_2, 3) вести облік його малолітньої дитини ОСОБА_2 як платника податків за раніше встановленою формою обліку (за прізвищем, іменем та по-батькові). В заяві також зазначено, що з дією спільного наказу між державними органами ДПА України та МВС України №602/1226 від 19.10.2004 р. не згоден (а.с.12).

За результатами розгляду вище вказаних заяв Державна податкова адміністрація України листом від 19.03.2009 року за №1221/П/29-2115 про розгляд звернення повідомила, що оскільки дитина, яка не має обов'язків по сплаті податків, не отримує доходів, що підлягають оподаткуванню, та не підпадає під означення платника податків, то підстав для включення відомостей про неї до Державного реєстру і присвоєння їй ідентифікаційного номера не має. При цьому примусово чи без подання належно оформленої і підписаної облікової картки (дитиною або її батьками) за формою №1ДР до Державного реєстру не можуть бути включені відомості про дитину та здійснено присвоєння їй індивідуального ідентифікаційного номера платника податків. Крім того, зазначила, що неповнолітня особа, яка має ідентифікаційний номер може відмовитись від нього після досягнення нею 16-річного віку та отримання паспорта громадянина України (а.с.14-15).

Листами від 26 березня 2009 року за №13968/29-28 та за №13967/29-28 ДПІ в м. Рівне позивачу 1 та позивачу 2 було надано відповідь та роз'яснено, що податковий орган не має відповідних повноважень вносити до паспорта громадянина України відмітки про право здійснювати платежі без ідентифікаційного номеру. Дану відмітку має право ставити лише посадова особа органу внутрішніх справ України. Зазначено, що дії громадян, які відмовляються від ідентифікаційного номера, а також посадових осіб органів державної податкової служби та органів внутрішніх справ визначаються Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженим спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 р. №9602/1226 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2004 за №1345/9944. Також роз'яснено позивачам, що їм необхідно звернутися в Державну податкову інспекцію у м. Рівне (каб.410) та здати: заповнені заяву та додаток форми №В1, копію паспорта громадянина України (сторінки 1-2 та 10-11), довідку про присвоєння ідентифікаційного номера (за наявності), отримати довідку за формою №ВЗ та поставити відмітку в паспорті в органах внутрішніх справ України за місцем їхньої реєстрації. При цьому слід пред'явити наступні документи: свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, свідоцтво про шлюб (за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу (за наявності), свідоцтво про зміну імені (за наявності) (а.с.16,18).

01 квітня 2009 року Державна податкова інспекція в м. Рівне листом за №15154/29-28 повідомила ОСОБА_1, що відповідно до Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 р. №9602/1226 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2004 за №1345/9944 відмітка про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера вноситься до паспорта фізичної особи, яка офіційно повідомила орган державної податкової служби про свою відмову від прийняття ідентифікаційного номера. Такі громадяни обліковуються як платники податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта. На даний час ОСОБА_2 є неповнолітньою особою і не має паспорта громадянина України, куди вноситься відповідна відмітка, а значить не може скористатись процедурою, передбаченою вище згаданим Порядком. Разом з тим, згідно наявної в базах даних ДПІ у м. Рівне інформації, ідентифікаційний номер ОСОБА_2 не присвоювався та може бути присвоєний лише на підставі добровільно заповненої одним із батьків форми №1ДР (а.с.17).

Судом встановлено, що із заявами до Державної податкової адміністрації України та до Державної податкової інспекції в м. Рівне ОСОБА_1 від імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 з проханням визнати за нею право на проживання без ідентифікаційного номеру, не вносити в Державний реєстр дані щодо його неповнолітньої доньки та вести облік його неповнолітньої доньки як платника податків за раніше встановленою формою обліку (за прізвищем, іменем та по-батькові) не звертався.

Оскільки, відносини між сторонами виникли до набуття чинності Податковими кодексом України, суд при розгляді справи керується законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Вирішуючи даний спір суд виходив з наступного.

У відповідності до статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу думки, совісті та релігії. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Механізм реалізації даної норми Закону та правовідносин з приводу реалізації особами, які через свої релігійні переконання вважають за неможливе застосувати ідентифікаційний код, на час виникнення спірних правовідносин було визначено Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, що затверджений спільним наказом ДПА України та МВС України №602/1226 від 19.10.2004 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2004 року за №1345/9944 (далі -Порядок №602/1226 від 19.10.2004 року).

Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 розділу 1 Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, у разі відсутності в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації, форму якої наведено в додатку 1 до Порядку. А, особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від ідентифікаційного номера, у разі наявності в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації, форму якої наведено в додатку 2 до Порядку.

Розділом 2 Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік документів, що подає фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, до органу державної податкової служби. Такими документами є: свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, свідоцтво про шлюб (за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу (за наявності), свідоцтво про зміну імені (за наявності), копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера (за наявності).

Згідно з п. 3.3 та п. 3.4 Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття заяви орган державної податкової служби за місцем реєстрації особи проводить перевірку наявності інформації про особу в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (далі - ДРФО) щодо достовірності поданих даних. У термін до 30 календарних днів з дня прийняття заяви орган державної податкової служби надає заявнику довідку, форму якої наведено в додатку 3 до Порядку, або відмовляє в наданні такої довідки із зазначенням причин відмови. Термін дії довідки - 30 календарних днів.

Розділами 4, 5 та 6 Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, подає до органу внутрішніх справ за своїм місцем реєстрації довідку за формою NВ3 та паспорт громадянина України. Посадова особа органу внутрішніх справ при зверненні громадянина за місцем його реєстрації щодо внесення відмітки до його паспорта розглядає довідку за формою NВ3 щодо повноти і правильності її заповнення та відповідності пред'явленому паспорту. У разі відсутності невідповідностей посадова особа вносить на 7 - 9 сторінку паспорта відмітку, зміст та форму якої наведено в додатку 4, а саме: "має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера". У разі невідповідності довідки за ф. NВ3 пред'явленому паспорту посадова особа повертає паспорт та довідку за ф. N В3 громадянину. Після надходження відривного корінця до форми NВ3 від органу внутрішніх справ щодо внесення відмітки до паспорта громадянина посадова особа органу державної податкової служби протягом двох тижнів учиняє відповідні дії щодо внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які відмовились від прийняття ідентифікаційного номера, обліковуються як платники податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта.

З матеріалів справи вбачається, позивачем не заперечується, що 27 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Державної податкової адміністрації України та Державної податкової інспекції у м. Рівне із заявами довільної форми, якими повідомили, що відмовляються від ідентифікаційного номеру та зазначили, що «З дією спільного наказу між державними органами ДПА України та МВС України №602/1226 від 19.10.2004 р. не згоден (не згодна)». Судом встановлено, що листами від 26 березня 2009 року за №13968/29-28 та за №13967/29-28 ДПІ в м. Рівне не відмовляла позивачам у реалізації їхнього права на здійснення будь-яких платежів без ідентифікаційного номера, а лише рекомендувала діяти згідно із Порядком. Роз'яснила, що податковий орган не має повноважень вносити до паспорту громадянина України відмітки про право здійснювати платежі без ідентифікаційного номеру, а також вказала, які саме документи необхідно подати позивачам 1, 2 до податкового органу для отримання довідки за формою №В3. Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з заявами форми №В2 до Державної податкової інспекції у м. Рівне не зверталися та необхідних документів не подали. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачі 1, 2 із заявою встановленого зразка форми №В2 щодо надання права на здійснення будь-яких платежів без ідентифікаційного номера, до ДПІ в м. Рівне не зверталися, то відповідач не мав правових підстав для вчинення будь-яких дій, спрямованих на внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстр - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, зобов'язаних сплачувати податки, збори, інші обов'язкові платежі до бюджетів та внески до державних цільових фондів у порядку і на умовах, що визначаються законодавчими актами України.

Статтею 3 Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний реєстр створюється Головною державною податковою інспекцією України і складається з інформаційного фонду, що міститься у базах даних Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Автономній Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах. До інформаційного фонду Державного реєстру включаються індивідуальні ідентифікаційні номери, що надаються фізичним особам - платникам податків та інших обов'язкових платежів, загальні відомості про фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону та інформація про сплату фізичними особами податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державні податкові інспекції мають право: перевіряти достовірність інформації, одержаної для занесення до Державного реєстру; надавати інформацію з Державного реєстру іншим державним органам відповідно до чинного законодавства.

Проаналізувавши дані положення Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суд прийшов до висновку, що Державна податкова адміністрація України і Державна податкова інспекція у м. Рівне по суті є лише користувачами Державного реєстру, а тому вчинення таких дій, як виключення інформації про ідентифікаційні номери та виключення загальних відомостей про позивачів 1, 2 з Державного реєстру не належить до компетенції відповідачів. У зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки суд не може зобов'язати податковий орган вчинити ті дії, на здійснення яких він не уповноважений Законом.

Статтею 3 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" №509-XII від 04.12.1990 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що органи державної податкової служби в Україні, в своїй діяльності керуються Конституцією України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданих у межах їх повноважень.

Згідно з п.13 ст.8 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" №509-XII від 04.12.1990 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснення функцій по наданню фізичним особам - платникам податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційних номерів покладено на Державну податкову адміністрацію України.

Статтею 10 цього Закону (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено чіткий перелік відповідних функції державних податкових інспекцій в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонних та об'єднаних державних податкових інспекцій. Однак, до цих функцій не належить внесення будь-яких відміток до паспортів громадян України.

Порядок внесення всіх записів в паспорт громадянина України на час виникнення спірних правовідносин, було врегульовано Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим наказом МВС України №600 від 15.06.2006 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 року за №804/12678 (далі -Порядок №600 від 15.06.2006 року).

Згідно з п. 2 Порядку №600 від 15.06.2006 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міських, районних управлінь (відділів) МВС за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі, в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого. Пунктом 6 даного Порядку встановлено, що паспорти оформлюються працівниками територіальних підрозділів, на яких згідно з їх службовими обов'язками покладено заповнення паспортів. Заповнення здійснюється відповідно до поданих документів за допомогою комп'ютерного обладнання або, у виключних випадках, від руки, розбірливим почерком, без скорочень та виправлень. У разі допущення помилок або виправлень паспорти підлягають знищенню в порядку, установленому розділом 9 Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку №600 від 15.06.2006 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на сторінках від сьомої до дев'ятої, які призначені для

особливих відміток, проставляються лише відмітки, внесення яких до паспорта (дані про дітей віком до 16 років або про можливість здійснювати будь-які платежі без наявності ідентифікаційного номера) покладено на службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Норми Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України №600 від 15.06.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 року за №804/12678 узгоджується з нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503- XII від 26.06.1992 року. Так, п.7 даного положення встановлено, що записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті громадянина здійснюється паспортною службою.

Таким чином, суд вважає, що податковий орган повноваженнями вносити будь -які відмітки до паспортів громадян України не наділений, оскільки законодавством чітко визначено, що лише органи внутрішніх справ мають право вносити до паспорта відмітки про наявність у громадян права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання ДПІ в м. Рівне поставити в паспортах позивача відмітки про наявність у позивачів 1, 2 права здійснювати будь -які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою податкового органу, судом не можуть бути задоволені, оскільки жодним нормативно-правовим актом вчинення таких дій податковим органом не передбачено.

Щодо вимог позивачів 1,2 зобов'язати Державну податкову адміністрацію України та Державну податкову інспекцію в м. Рівне знищити облікові картки з особистими даними ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що були заповнені та на підставі яких були внесені дані про них до Державного реєстру та присвоєні їм ідентифікаційні номери, суд вважає, що вони також не підлягають задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, і не заперечується позивачем 1 та представником позивача 2, 13 грудня 2001 року ОСОБА_4 та 15 грудня 2001 року ОСОБА_1 було видано довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру. З даних довідок вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одержали ідентифікаційні номери, які були надані Державною податковою адміністрацією України, на підставі даних, заповнених ними в обліковій картці (форма №1ДР) (а.с.22, 23). З листа - роз'яснення Державної податкової адміністрації України N2961/д/29-2115 від 13.06.2007 року вбачається, що для карток за формою N1ДР установлено строк їх зберігання - 3 роки, після завершення якого вони знищуються згідно вимог Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.97 N1153.

Статтею 5 Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які постійно проживають в Україні, мають об'єкти оподаткування, передбачені чинним законодавством, і зобов'язані сплачувати податки та інші обов'язкові платежі.

Положенням про картку фізичної особи - платника податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 27 січня 1998 р. за N43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 лютого 1998 р. за N124/2564 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що використання ідентифікаційних номерів обов'язкове для громадян, які постійно мешкають в Україні, мають об'єкти оподаткування і зобов'язані сплачувати податки та інші обов'язкові платежів. Для реєстрації у Державному реєстрі та отримання Картки громадянин України пред'являє паспорт громадянина України або паспортний документ, що містить необхідні для реєстрації у Державному реєстрі реквізити, а саме: прізвище, ім'я, по батькові, дату народження, місце народження та місце проживання (країна, область, район, населений пункт) до податкового органу за місцем проживання та заповнює облікову картку ф. №1ДР. Присвоєння ідентифікаційного номера здійснюється Державною податковою адміністрацією України у двотижневий термін від дня подання облікової картки фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів (форма N 1ДР). Неповнолітнім громадянам, незалежно від їх віку, картки видаються одному з батьків при наявності свідоцтва про народження дитини та особистого паспорта громадянина України одного з батьків або його паспортного документа з визначеним місцем проживання і відміткою про реєстрацію дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час не мають обов'язків зі сплати податків, не отримують доходів, що підлягають оподаткуванню, та не підпадають під означення платника податків. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні, а тому підстави для включення відомостей про малолітніх дітей до Державного реєстру та присвоєння їм ідентифікаційних номерів відсутні. Крім того, жоден із батьків до податкового органу, із заповненою обліковою карткою форми №1ДР, для присвоєння ідентифікаційних кодів малолітнім дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звертався. А відтак, позовні вимоги щодо зобов'язання ДПА України та ДПІ в м. Рівне не вносити в Державний реєстр дані про малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставні.

З аналізу норм Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року та Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року вбачається, що для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, у паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є малолітніми та не мають права на отримання паспорта громадянина України встановленого зразка. Чинним законодавством не передбачено порядку внесення відповідної відмітки до свідоцтва про народження малолітньої особи, яка за своїми релігійними або іншими переконаннями відмовляється від ідентифікаційного номера. Також, законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено право видачі податковими органами малолітнім особам довідок з текстом: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера». За таких обставин, суд вважає, що своє право щодо відмови від ідентифікаційного номера через свої релігійні або інші переконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зможуть використати після досягнення ними 16 річного віку та отримання паспорта громадянина України, звернувшись із відповідною заявою до податкового органу за місцем їх проживання. В зв'язку з вищенаведеним, вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів вчинити певні дії в майбутньому, зокрема в частині внесення відміток у паспорти малолітніх позивачів після досягнення ними шістнадцятирічного віку не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, звернення до суду зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, у зв'язку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, суд зауважує, що Законом України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року надано дозвіл не використовувати ідентифікаційні номери особам, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи. Проте, вищезгаданий Закон не передбачає відсутність будь-якого обліку окремих категорій громадян. У цьому контексті суд відзначає, що облік платників податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта не суперечить положенням даного Закону, оскільки ці відомості і раніше використовувались для ідентифікації осіб. Разом з тим, прізвище, ім'я та по-батькові особи не є унікальними. У зв'язку з цим облік фізичних осіб - платників податків ніколи не здійснювався виключно за вказаними даними.

Суд критично оцінює доводи позивача 1 про те, що Порядок №602/1226 від 19.10.2004 року суперечить вимогам Конституції України, Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" та іншим нормативно правовим актам, оскільки передбачає незаконний збір конфіденційної інформації про особу, а саме: інформацію про стать, дату і місце народження, місце роботи, реквізити свідоцтва про народження, паспорт, свідоцтво про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну імені і т.д., та незаконно проти волі особи продовжує використовуватися ідентифікаційний номер громадянина, що зазначаються в додатках до заяви, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дія Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розповсюджувалася на всю територію України і встановлені ним процедури застосовувалися до всіх громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються ідентифікаційного номера чи від його прийняття.

Відповідно до п.1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 року, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Пунктом 13 даного Положення встановлено, що у державній реєстрації відмовляється, якщо нормативно-правовий акт не відповідає Конституції та законам України, іншим актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire; видано з порушенням вимог законодавства або без урахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема якщо акт: порушує чи обмежує встановлені законом права, свободи й законні інтереси громадян, підприємств, установ та організацій або покладає на них не передбачені законодавством обов'язки; виходить за межі компетенції органу, що його видав; не відповідає вимогам законодавства про мови; суперечить установленому порядку ведення діловодства; видано за наявності будь-якої з обставин, визначених у частині першій статті 25 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; викладено з порушенням правил правопису та нормопроектувальної техніки; не узгоджується з дорученням, даним органу, що видав акт, у державній реєстрації такого акту відмовляється. Згідно з п. 6 даного Положення державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Враховуючи викладене, Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України №602/1226 від 19.10.2004 року, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №1345/9944 від 20.10.2004 року, не порушує прав і свобод громадян, закріплених Конституцією та законами України та не створює перешкод у їх реалізації, і його використання в роботі суб'єктами владних повноважень, а саме відповідачами на час виникнення спірних правовідносин було обов'язковим. Даний Порядок не конституційним не визнавався і як незаконний не скасовувався.

Пунктом 1.1 Порядку №602/1226 від 19.10.2004 року встановлено, що даний порядок розроблений згідно із Законом України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року та Постановою Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження" №2503-XII від 26.06.1992 року.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що доводи позивача щодо необхідності застосовувати лише норми Закону України "Про Державний реєстр платників податків та інших обов'язкових платежів" без урахування тих вимог, які встановлені Порядком №602/126 від 19.10.2004 року є необґрунтованими та означатимуть запровадження судом особливих процедур щодо даних позивачів в порівнянні з іншими громадянами, і по своїй суті є підміною функцій органів державної влади.

Суд також звертає увагу на те, що у зв'язку з необхідністю приведення нормативно-правових актів Державної податкової адміністрації України у відповідність до норм Податкового кодексу України, спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України «Про втрату чинності спільних наказів Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 N602/1226 та від 06.07.2006 N386/663»№955/628 від17.12.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за N1389/18684 визнано таким, що втратив чинність: спільний наказ Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 N 602/1226 "Про затвердження Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20.10.2004 за N 1345/9944.

З 01.01.2011 року у зв'язку зі вступом у дію Податкового кодексу України облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, регулюється п. 63.6. ст. 63 та п.70.1 ст.70 Податкового кодексу України та Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України N954 від 17.12.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за N 1388/18683 (далі -Положення N954 від 17.12.2010 року).

Пунктом 63.6. ст. 63 Податкового кодексу України встановлено, що облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб органами державної податкової служби робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом державної податкової служби.

Згідно з п. 70.1 ст.70 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Норми аналогічного змісту містяться і у Положенні N954 від 17.12.2010 року, так згідно з п.1 розділу 2 облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України (далі - паспорт) без використання реєстраційного номера облікової картки. У паспортах зазначених осіб органами державної податкової служби робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

У відповідності до п. 17 розділу 7 Положення N954 від 17.12.2010 року обліковим карткам фізичних осіб, які на момент набрання чинності Податковим кодексом України зареєстровані у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, присвоюються номери, що відповідають ідентифікаційним номерам платників податків - фізичних осіб. Документи про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, видані органами державної податкової служби у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Податковим кодексом України, вважаються дійсними для всіх випадків, передбачених для використання реєстраційних номерів облікових карток фізичних осіб, не підлягають обов'язковій заміні та є такими, що засвідчують реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Пунктом 10 розділу 8 Положення N954 від 17.12.2010 року встановлено, що у разі якщо фізична особа подавала облікову картку і відомості про неї включено до Державного реєстру, але яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, вона зобов'язана особисто подати відповідному органу державної податкової служби Повідомлення за формою N1П, яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред'явити паспорт громадянина України. Облік таких осіб в окремому реєстрі Державного реєстру здійснюється у порядку, визначеному цим Положенням. Підставою для виключення відомостей про фізичну особу з Державного реєстру є її облік в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Відповідно до п. 8 розділу 8 Положення N954 від 17.12.2010 року за зверненням фізичної особи, яка подала повідомлення для обліку її в окремому реєстрі Державного реєстру, орган державної податкової служби після отримання інформації з Державного реєстру про взяття такої особи на облік за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією і номером паспорта вносить до паспорта громадянина України такої особи (сьома, восьма або дев'ята сторінка) відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, форму якої наведено у додатку 8.

Судом встановлено, що після набрання чинності Податковим кодексом України, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з повідомленнями фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків форми №1П до Державної податкової інспекції у м. Рівне не зверталися та необхідних документів не подавали.

Статтею 35 Конституції України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, так і нині) встановлено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною податкової адміністрацією України та Державною податковою інспекцією доведено перед судом правомірність своїх дій.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1, що виступає в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації України та Державної податкової інспекції у м. Рівне про зобов'язання вчинення певних дій є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, що виступає в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий Ткачук Н.С.

Судді: Друзенко Н.В.

Шевчук С.М.