Справа № 2а-4620/11/1370
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2011-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2011 р. № 2а-4620/11/1370
Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Шинкар Т.І.,

суддів Брильовський Р.М.,

Костів М.В.,

за участю секретаря Васильків О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів Сибірякової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішень протиправними та нечинними та стягнення коштів на відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду та разом з поданими уточненнями просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати йому одноразової допомоги у сумі 44 596,80 грн. та стягнути з Міністерства оборони України на його користь недоотриману суму одноразової допомоги грошової допомоги у розмірі 44 596,80 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що при визначенні позивачу суми одноразової грошової допомоги, відповідачами не враховано повний розмір грошового забезпечення, який передбачено Законом України ?Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей?.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги в межах поданих уточнень підтримав та просив їх задовольнити.

В запереченнях на позовну заяву відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає, що він діяв у повній відповідності до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (далі-Постанова №499), з наступними змінами та доповненнями.

Представник відповідачів в судовому засіданні позову та уточнень не визнав та зазначив, що при призначенні та виплаті спірної одноразової допомоги Міністерство оборони України діяло в межах вимог Постанови №499, а відтак, на його думку, відсутні підстави для задоволення уточненого позову.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 червня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов з врахуванням уточнень підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.02.2009р. ОСОБА_1 на підставі наказу (витяг) №62 Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас (пп. "б" п. 6, за станом здоров`я).

Наказом (витяг) №21 по Дрогобицько Бориславському об`єднаному районному військовому комісаріату (по стройовій частині) від 20.02.2009р. ОСОБА_1 з 06 квітня 2009 року виключено зі списків особового складу військового комісаріату.

Згідно виписки із акту огляду МСЕК серії ЛВА-1 за №438681, дата огляду 02.11.2009р. позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності; причина інвалідності травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

На підставі рішення Міністерства оборони України (витяг з протоколу №3 від 18.05.2010р.) та наказу (витяг) військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.12.2010р. №386 позивачу виплачено 79 094,40 грн. одноразової грошової допомоги у розмірі 48 місячного грошового забезпечення.

Не погоджуючись із сумою виплати, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, як вбачається листом від 11.01.2011р. №Уч-50853 повідомив, що виплата одноразової грошової допомоги проводилась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499, якою затверджено Порядок такої виплати згідно п. 4 якого одноразова допомога визначається: для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугою років.

Окрім того в листі зазначено, що згідно грошового атестату Серії ББ №050129, який досліджувався в судовому засіданні, на день звільнення, позивач отримував грошове забезпечення в розмірі 2 576,90 грн. і розмір 48 місячного грошового забезпечення повинен становити 123 691,20 грн., але Львівський обласний військовий комісаріат не являється Головним розпорядником коштів і не приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суду при прийнятті рішення виходив з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011 з наступними змінами та доповненнями (далі-Закон №2011), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону №2011 Постановою №499 Кабінету Міністрів України 28 травня 2008 року було затверджено Порядок та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

У відповідності до підп. 2 п.2 Постанови №499, одноразова грошова допомога виплачується, зокрема, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

В судовому засіданні представником відповідачів не заперечувалось право позивача на одноразову грошову допомогу, однак, сума зазначеної допомоги Міністерством розраховувалася із грошового забезпечення, в яке, згідно частини 2 згаданого пункту Постанови №499, в даному випадку входить посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №2011, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В матеріалах справи є копія розрахункової книжки позивача серії НОМЕР_1 , згідно якої грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 2 576 грн. 90 коп., з врахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу, відсоткової надбавки за вислугу років - 40%, 50% надбавки за виконання особливо важливих завдань, 10 % премії.

Згідно ст.8 КАС України суд при вирішенні справ керується принципов верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У відповідності до вимог ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, у зв`язку з тим, що: відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим і, таким чином, не відповідало вимозі якості закону та не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Суд приходить до переконання, що до спірних правовідносин слід застосувати норму, яка визначає складові грошового забезпечення що передбачені законом, як актом вищої юридичної сили, а не норму яка зазначена у постанові уряду, яка в свою чергу звужує поняття грошового забезпечення, зазначеного в ч.2 ст.9 Закону №2011.

З врахуваням вищевикладеного, сума одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті позивачу, з врахуванням її виплаченої частини, становить 44 596,80 грн. (2 576,90 х 48 = 123 691,20 79 094,40).

Відповідно до ч.3 ст. 2 та до ст. 11 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог та їх уточнень, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суду прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача з врахуванням їх уточнень ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, та підлягають до задоволення, а тому слід визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у сумі 44 596,80 грн. та стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової грошової допомоги у розмірі 44 596,80 грн.

У відповідності до ст.94 КАС України судові витрати не належить стягувати зі сторін спору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 24, 51, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у сумі 44 596,80 грн.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової грошової допомоги у розмірі 44 596,80 грн. (сорок чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість грн. 80 коп.)

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений 29.06.2011 року

Головуючий суддя Шинкар Т.І.

судді Брильовський Р.М.

Костів М.В.