Справа № 810/1359/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 квітня 2015 року 810/1359/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державного ревізора інспектора Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області Бойко Миколи Михайловича про визнання дій протиправними та скасування акта перевірки

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до державного ревізора інспектора Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області Бойко Миколи Михайловича про визнання дій протиправними та скасування акта перевірки від 29.11.2013 №2182/17-3/НОМЕР_1/165.

Згідно з частиною другою статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог про визнання недійними та скасування акта перевірки від 29.11.2013 №2182/17-3/НОМЕР_1/165, який складений за результатами проведеної податковим органом документальної позапланової виїзної перевірки відносно позивача, суд зазначає таке.

Статтею 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є, зокрема: податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби. В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (ст. 83 ПКУ).

У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки) (п.86.7 ст. 86 ПКУ).

Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 №984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772, Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пункту 86.7 статті 87 Податкового кодексу України з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності) керівником органу державної податкової служби (або його заступником) приймається рішення про визначення платнику податків грошових зобов'язань.

Таке рішення податковим органом приймається у формі податкового повідомлення-рішення - письмового повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Таким чином, саме податкове повідомлення-рішення є адміністративним актом (рішенням суб'єкта владних повноважень), з яким пов'язується виникнення правових наслідків щодо платника податків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, під рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, у розумінні частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, вважається таке владне рішення (дія), які спрямовані на врегулювання тих чи інших суспільних відносин у публічно-правовій сфері, мають обов'язковий характер і породжують певні правові наслідки.

Акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, не підлягають розгляду в судах у порядку адміністративного судочинства, оскільки вони не мають обов'язкового характеру.

Відтак, вказана вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у частині позовних вимог про визнання недійсними та скасування акта перевірки від 29.11.2013 №2182/17-3/НОМЕР_1/165.

Щодо позовних вимог про визнання дій протиправними, суд зазначає таке.

Пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи відповідно до положень частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність).

Так, позивач просить суд визнати протиправними дії державного ревізора інспектора Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області Бойко Миколи Михайловича, які полягали у внесенні в акт перевірки від 29.11.2013 №2182/17-3/НОМЕР_1/165 інформації щодо фіктивності правочинів (господарських операцій) позивача з ТОВ «Трейстрейд» за період з 04.02.2012 по 26.03.2012.

Як вбачається із матеріалів справи, про складання відповідачем акта перевірки від 29.11.2013 №2182/17-3/НОМЕР_1/165 позивач дізнався 29.11.2013, про що свідчить його підпис на останньому аркуші акта.

Таким чином, початком перебігу процесуального строку на звернення до суду у цій частині є 30.11.2013, оскільки саме із цієї дати позивач був достеменно обізнаний про вчинення відповідачем оскаржуваних дій.

Однак, з даними позовними вимогами позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду лише 01.04.2015 (про що свідчить дата на штампі вхідної кореспонденції Київського окружного адміністративного суду на першому аркуші позовної заяви), а відтак, із порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні питання щодо визнання поважними причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду суд враховує наступне.

Як зазначив позивач у позовній заяві, про порушення свого права він дізнався лише 12.03.2015, а саме, після ознайомлення із висновком №49/13/01-15/1, який складений судовим експертом економістом ОСОБА_3 у зв'язку із проведенням судово-економічної експертизи у межах кримінального провадження №0000206.

Однак, суд не приймає до уваги дане твердження, як доказ дотримання позивачем строків на звернення до суду оскільки, як вже було зазначено судом, початком строку на звернення до суду є момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення, а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Водночас, як встановлено судом, про вчинення відповідачем оскаржуваних дій позивач дізнався 29.11.2013.

Наведена позивачем причина несвоєчасного звернення за захистом свого порушеного права, за переконанням суду, не і поважною у зв'язку з тим, що поважними причинами визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Водночас, експертний висновок є лише доказом в адміністративному судочинстві, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги.

Крім цього, існуюча система судових інституцій захисту прав, свобод та інтересів особи в Україні, включаючи право на звернення до Європейського суду з прав людини, не дозволяє суду приймати вказаний аргумент позивача, як доказ поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки дана обставина жодним чином не впливає на дату обізнаності позивача про вчинення щодо нього оскаржуваних дій та не перешкоджала на своєчасне звернення до суду.

Жодних інших істотних та вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які непереборно перешкоджали позивачеві його зверненню до суду як позовна заява та і додані до неї матеріали не містять.

За результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозв'язку із обставинами даної справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б надавали суду підстави обчислювати строк звернення до суду від іншої дати ніж 30.11.2013 та визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина перша статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу положень частини другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Суд вважає за необхідне повідомити позивача, що залишення адміністративного позову без розгляду на даній стадії не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду, зокрема, шляхом повідомлення суд щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

З огляду на зазначене та беручи до уваги те, що позовні вимоги у цій частині подано позивачем з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, враховуючи, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б надавали суду підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви у частині визнання дій протиправними.

Керуючись статтею 7 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», статтями 99, 100, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державного ревізора інспектора Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області Бойко Миколи Михайловича у частині скасування акта перевірки - відмовити.

2. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державного ревізора інспектора Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області Бойко Миколи Михайловича у частині визнання дій протиправними,- залишити без розгляду.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп., згідно квитанції від 30.03.2015 №80.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, - надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.