Справа № 872/11441/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 року

справа № 804/4343/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 3» Дніпропетровської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у справі № 804/4343/13-а за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 3» Дніпропетровської міської ради про зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року позов Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (далі – позивач) задоволено частково. Зобов’язано Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 3» Дніпропетровської міської ради (далі – відповідач) виконати приписи пунктів 3, 4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 18 обов’язкової вимоги №04-06-05-15/2415 від 25 лютого 2013 року шляхом, вказаним у цій вимозі, та виконати приписи пункту 8 обов’язкової вимоги в частині щодо стягнення зайвих витрат коштів підприємства у сумі 654 грн. 24 коп. шляхом, вказаним у вимозі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів та обґрунтувань апеляційної скарги, прохав залишити постанову суду першої інстанції у даній справі без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що посадовою особою позивача було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.01.2009р. по 30.09.2012р., за результатами якої складено акт від 01.02.2013р. №06-21/17 (а.с.58-139).

Як вбачається з означеного акту ревізії, під час її проведення, зокрема, було встановлено проведення відповідачем зайвих витрат коштів підприємства, внаслідок зайвої виплати заробітної плати, зайвої сплати внесків до державних цільових фондів по незаконно виплаченій заробітній платі, зайвої сплати внесків до Пенсійного фонду, завищення обсягу та вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт, оплати у завищеному розмірі інформаційно-консультаційних послуг, послуг з дератизації, дезінсекції, обслуговуванню димових та вентиляційних каналів житлових будинків, покриття за рахунок коштів підприємства витрат орендарів та власників нежитлових приміщень з оплати експлуатаційних витрат, понаднормового списання спеціального одягу через видачу працівникам підприємства перчаток х/б у більшій кількості та на менший строк використання, ніж це передбачено Колективним договором, втрат активів підприємства, внаслідок списання з обліку дебіторської заборгованості, термін позовної давності за якою минув та по якій не проводилась претензійно-позовна робота, недоотримання фінансових ресурсів загальним фондом міського бюджету в сумі 810,00грн., внаслідок несплати підприємством частини чистого прибутку в розмірі 15%, нестачу основних засобів на загальну суму199,37грн.

На підставі акту ревізії було сформовано та пред’явлено відповідачу обов’язкові вимоги від 25.02.2013р. №04-06-05-15/2415 (а.с.35-41).

Відповідно до цих вимог позивачем було визначено шляхи усунення виявлених ревізією порушень, зокрема: шляхом стягнення у повному обсязі зайво нарахованої заробітної плати через утримання із заробітної плати працівників, яким вона була виплачена, на підставі їх відповідних заяв, у разі подання таких, або шляхом внесення ними грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства, або шляхом проведенням претензійно-позовної роботи, або стягнення з винних осіб заподіяної шкоди у порядку, передбаченому чинним законодавством; шляхом стягнення у повному обсязі зайвих витрат коштів підприємства на виконання ремонтно-будівельних робіт шляхом поновлення в обліку дебіторської заборгованості підрядних організацій та перерахуванням ними кошті на розрахункові рахунки відповідача, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи з подальшим перерахуванням цих коштів в дохід загального фонду міського бюджету; шляхом проведення перерахунку сум внесків до державних цільових фондів, до Пенсійного фонду та повернення зайво сплачених коштів шляхом зарахування їх до майбутніх платежів; шляхом стягнення у повному обсязі зайвих витрат коштів підприємства на надання інформаційно-консультаційних послуг, послуг з дератизації, дезінсекції, обслуговуванню димових та вентиляційних каналів житлових будинків шляхом поновлення в обліку дебіторської заборгованості надавачів цих послуг з подальшим перерахуванням ними коштів на розрахунковий рахунок відповідача, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; шляхом стягнення у повному обсязі зайвих витрат коштів підприємства на покриття витрат орендарів та власників нежитлових приміщень з оплати експлуатаційних витрат шляхом пред’явлення орендарям та власникам цих нежитлових приміщень рахунків до оплати та перерахування ними грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; шляхом стягнення у повному обсязі зайвих витрат коштів підприємства на понаднормове списання спеціального одягу через видачу працівникам підприємства рукавичок х/б у більшій кількості та на менший строк використання, ніж це передбачено Колективним договором, шляхом внесення винною особою грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; шляхом стягнення у повному обсязі витрат активів підприємства внаслідок списання з обліку дебіторської заборгованості, термін позовної давності за якою минув та по якій не проводилась претензійно-позовна робота, шляхом внесення винною особою грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; шляхом відображення у повному обсязі за бухгалтерським обліком підприємства кредиторську заборгованість перед міським бюджетом в сумі 810,00грн., яка виникла внаслідок несплати підприємством частини чистого прибутку в розмірі 15%, та перерахувати вказану суму до загального фонду міського бюджету; шляхом стягнення у повному обсязі матеріальної шкоди, заподіяної підприємству внаслідок нестачі основних засобів на загальну суму199,37грн., шляхом внесення винною особою грошових коштів у цій сумі на розрахунковий рахунок підприємства, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Крім того означеними вимогами було передбачено, що про вжиті заходи і виконання цих обов’язкових вимог відповідач має надіслати відповідну письмову інформацію, копію наказу по підприємству за результатами ревізії та документи, що підтверджують відшкодування сум фінансових порушень до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до 11 березня 2013 року. У подальшому інформацію надавати щомісяця до 10 числа кожного місяця до повного усунення виявлених порушень.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, прийшов до висновку про необхідність виконання вимоги пунктів 3, 4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 18 вимоги №04-06-05-15/2415 від 25 лютого 2013 року шляхом, вказаним у цій вимозі, та виконати приписи пункту 8 вимоги в частині щодо стягнення зайвих витрат коштів підприємства у сумі 654 грн. 24 коп. шляхом, вказаним у вимозі, оскільки відповідачем не було вжито належних заходів щодо виконання цих пунктів, кім того пункти вимоги 6,9 та 17 фактично вже виконані.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі – Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми – при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов’язковими для виконання службовими особами об’єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов’язки.

У справі, що розглядається, позивач пред’явив вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов’язання вчинити певні дії.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14).

Оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права до встановлених у справі обставин, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 3» Дніпропетровської міської ради – задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у справі № 804/4343/13-а - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак