Справа № 813/8731/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року 10 год. 08 хв. Справа № 813/8731/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Живка М.О.,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію та скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду 25 грудня 2014 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію та скасування державної реєстрації.

Ухвалою суду від 26 грудня 2014 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, в судовому засіданні 31 березня 2015 року відповідно до ч.3, ст.160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частину постанови.

З врахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просить суд: скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Живка Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 11391064 від 04 березня 2014 року, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, оформлену у вигляді запису про право власності №4874114.

Зазначає, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_3, отримав в Пустомитівській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, з відповідною часткою будівель та споруд. Вказана частка житлового будинку з відповідною часткою будівель та споруд належала покійному батькові позивача (спадкодавцю) ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 серпня 1993 року, виданого виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів. Згадане Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 16 серпня 1993 року видане на основі рішення виконкому Зубрянської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 10 червня 1993 року №14, зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 16 серпня 1993 року та записаного в реєстрову книгу №1 за реєстром №19.

Разом з тим, покійний батько позивача (ОСОБА_5) був власником і другої половини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право за спадщину за заповітом від 25 січня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Леон М.В. і зареєстрованого в реєстрі за №1-129. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 січня 1994 року були внесені зміни в погосподарські книги Зубрянської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області по с. Пасіки-Зубрицькі.

Однак, незважаючи на те, що батько позивача був власником другої половини згаданого житлового будинку, позивач не зміг оформити на себе Свідоцтво про право на спадщину за законом на другу половину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Як з'ясувалось, 17 грудня 2014 року при формуванні державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Ясінським B.C. витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 36 виявилося, 1/3 житлового будинку, розташованого за вказаною адресою зареєстрована за братом покійного батька ОСОБА_4 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2002 року. Натомість, вказане рішення було скасоване апеляційним судом Львівської області 20 жовтня 2014 року.

На численні повідомлення позивача нотаріуса та реєстраційної служби про істотну зміну обставин і про те що правова підстава для державної реєстрації відпала, він отримував відповідь про необхідність вирішення зазначеного питання в суді.

Представник відповідача надав заперечення, згідно якого у вирішенні спору покладається на розсуд суду, а своє рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 11391064 від 04 березня 2014 року, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, на момент його прийняття вважає правильним.

Ухвалою від 02.02.2015р. залучено до участі в справі ОСОБА_4 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Третя особа в судове засідання не з'явилась, хоча була повідомлена про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає, що третя особа належним чином, в силу приписів ст.ст. 33-35 КАС України, повідомлена про час та місце розгляду справи і справу можливо розглядати за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст.71 КАС України.

Розглянувши доводи позивача, правову позицію відповідача, заслухавши усні пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши надані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спірки по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України (ЦКУ), Кодексом адміністративного судочинства (КСУ), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тощо.

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про скасування рішення державного реєстратора, та відповідної до зазначеного рішення державної реєстрації.

17.12.2014р. ОСОБА_3 отримав в Пустомитівській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, з відповідною часткою будівель та споруд.

Вказана частка житлового будинку з відповідною часткою будівель та споруд належала покійному батькові (спадкодавцю) позивача - ОСОБА_5 - на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 серпня 1993 року, виданого виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів. Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 16 серпня 1993 року видане на основі рішення виконкому Зубрянської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівсткої області від 10 червня 1993 року №14, зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 16 серпня 1993 року та записаного в реєстрову книгу №1 за реєстром №19.

Водночас, ОСОБА_5 був власником і другої половини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 січня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Леон М.В. і зареєстрованого в реєстрі за №1-129. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 січня 1994 року були внесені зміни в погосподарські книги Зубрянської сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області по с. Пасіки-Зубрицькі.

Однак, позивач, незважаючи на те, що його батько був власником другої половини згаданого житлового будинку, не зміг оформити на себе Свідоцтво про право на спадщину за законом на другу половину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки 17.12.2014р. при формуванні державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Ясінським В.Є. витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 36 виявилося, що 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за братом покійного батька позивача - ОСОБА_4. Право власності ОСОБА_4 підтверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2002 року. Проте, станом на час пред'явлення даного адміністративного позову ОСОБА_3, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2002 року, яке існувало в якості правовстановлювального документа, скасоване апеляційним судом Львівської області від 20 жовтня 2014 року. Тому, з 20 жовтня 2014 року фактично відпала правова підстава реєстрації права власності за ОСОБА_4.

Як стверджує позивач, про рішення суду апеляційної інстанції від 20 жовтня 2014 року, яким скасовано рішення суду першої інстанції від 25 квітня 2002 року, він повідомляв і державного нотаріуса, і реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області. Однак, позивачу повідомили, що лише суд може скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/3 житлового будинку за ОСОБА_4.

Проте, на підтвердження сказаного, позивач не надав суду жодних письмових доказів відмови реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/3 житлового будинку за ОСОБА_4.

Згідно статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За таких обставин, при відсутності письмових доказів відмови відповідача позивачу у скасуванні запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/3 житлового будинку за ОСОБА_4, суд критично оцінює наявність публічно-правового спору між сторонами.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 6 КАС України регламентує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У статті 7 КАС України закріплено такі принципи адміністративного судочинства, як:

1) верховенство права;

2) законність;

3) рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом;

4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі;

5) гласність і відкритість адміністративного процесу;

6) забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом;

7) обов'язковість судових рішень.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно пункту 2.6 розділу II Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 №3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 р. за №1429/20167, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що навіть у випадку подання ним відповідачу заяви та документів, що посвідчують його особу згідно пункту 2.3 розділу II Порядку, але неподання позивачем рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, відповідач не мав би законних підстав для скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/3 житлового будинку за ОСОБА_4.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Приписами статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регламентовано, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Суд встановив, що на час прийняття спірного рішення державного реєстратора, тобто станом на 04 березня 2014 року, воно було законним, так як ґрунтувалося на рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2002 року, яке набрало законної сили. Проте, після скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2002 року апеляційним судом Львівської області від 20 жовтня 2014 року, державна реєстрація права власності на 1/3 житлового будинку за ОСОБА_4 створює об'єктивні перешкоди й унеможливлює реєстрацію права власності позивача, що не відповідає такому принципу адміністративного судочинства, як верховенство права.

Тобто звернення до суду з метою скасування рішення про реєстрацію та державної реєстрації за іншою особою нерухомого майна, яким позивач має право володіти, є логічними і послідовними діями позивача в реалізації його конституційних прав обумовлених положеннями ст. 41 Конституції України, згідно яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд виходить з того, що право власності охоплює правові норми, які закріплюють і охороняють стан приналежності матеріальних благ конкретним особам. Власність характеризується наявністю такої влади особи над річчю, яка визнана суспільством і регламентована соціальними норми. Оскільки влада над річчю неможлива без того, щоб інші особи, невласники речі, ставилися до неї як до чужої, власність означає відношення між людьми з приводу речей. Всі інші особи, невласники, зобов'язані утримуватися від будь-яких зазіхань на чужу річ і на волю власника мати цю річ. Таким чином, власність це суспільні відносини, які характеризуються двома основними ознаками: вони виникають з приводу речей і мають вольовий зміст.

У даному випадку чинним законодавством передбачено що право власності переходить до власника після державної реєстрації, яка неможлива без скасування безпідставної державної реєстрації нерухомого майна за іншою особою, а тому неправомірне її унеможливлення є грубим порушенням конституційних прав позивача.

Тому, за відсутності законодавчого регулювання спірної ситуації, суд погоджується з правовою аргументацією позивача про те, що єдиним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Живка Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 11391064 від 04 березня 2014 року, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, та скасування відповідної до цього рішення державної реєстрації.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Живка Михайла Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 11391064 від 04 березня 2014 року, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36.

3.Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/3 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 36, оформлену у вигляді запису про право власності №4874114.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.