Справа № 2а-14460/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. Справа № 75777/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року у справі за позовом ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс" до Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 23.12.2011року звернувся з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О. Я. щодо накладення арешту на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу; скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2011 року; зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна, яке знаходиться за вищевказаною адресою.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2011 року йому стало відомо, що Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2011 року накладено арешт на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу. Проте, вищезазначене майно та земельна ділянка йому не належать, а є власністю ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс". Вважає, що виконавець, наклавши арешт на нерухоме майно, не пересвідчився, що станом на момент здійснення виконавчого провадження дане майно вже йому не належало. 24.01.2012 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_2 про заміну належного позивача -ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс", оскільки воно є власником нерухомого майна та земельної ділянки, на які накладено арешт оскаржуваною постановою. 24.01.2012 року через канцелярію суду надійшла заява представника ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс", в якій він не заперечує проти залучення ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс", як позивача замість первинного -ОСОБА_2 В судовому засіданні 31.01.2012 року суд ухвалив замінити первинного позивача ОСОБА_2 на належного позивача - ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс". Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить його задоволити.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2012 року позов задоволено. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О. Я. щодо накладення арешту на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу; Скасовано Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2011 року, яка винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречухом О. Я. та накладено арешт на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу; Зобов'язано Державну виконавчу службу України зняти арешт з нерухомого майна: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах ст. 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що власником нерухомого майна, на яке накладено арешт згідно оскаржуваної Постанови є ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс", що підтверджується вищевказаними рішенням господарського суду Львівської області та витягом про реєстрацію права власності.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач правомірно володіє та користується нерухомим майном, а внесення записів про арешт нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу та належить ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс", - обмежує право власності позивача.

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.3. ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Згідно з ч.2. ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Інструкцією про порядок проведення виконавчих дій від 15.12.1999 року, зокрема п. 5.10.3. передбачено, що у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, приміщення, земельну ділянку державний виконавець звертається з запитом до відповідних місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про належність зазначеного майна боржникові на праві власності та про його вартість, а також до нотаріального органу, чи не знаходиться це майно під арештом, забороною. Одержавши документальне підтвердження належності боржникові на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна, державний виконавець накладає на них арешт шляхом опису й оцінки за їх вартістю на момент арешту та надсилає повідомлення про накладення арешту нотаріальному органу за місцезнаходженням майна. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє цих осіб.

Згідно ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням,дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підставні і обґрунтовані, а тому адміністративний позов належить задовольнити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам процесуального права.

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О. Я. щодо накладення арешту на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу; скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2011 року; зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна, яке знаходиться за вищевказаною адресою.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.12.2011 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову ВП 28857356 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі виконавчого напису, вчиненного приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р. 18 серпня 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за №1537 про звернення стягнення на нежитлове приміщення будівлю що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 079,1 кв.м. та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу. Вказана постанова була надіслана на адресу ОСОБА_2 супровідним листом №11-0-35-1013/5-9 від 07.12.2011 року. Згідно рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2010 року у справі №9/38 та витягу про реєстрацію права власності від 07.05.2010 року № 26067588, власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 являється ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс". Згідно державного акта про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування відпочинково-розважального комплексу є власністю ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс". Отже власником нерухомого майна, на яке накладено арешт згідно оскаржуваної Постанови є ТзОВ "Торговий дім "Галичина-Транс", що підтверджується вищевказаними рішенням господарського суду Львівської області та витягом про реєстрацію права власності.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства. У вказаному позові позивач просить суд скасувати постанову арешту майна, складений відповідачем, щодо накладення арешту на майно, яке належить позивачу, визнати дії відповідача протиправними щодо проведення опису майна та зобов'язати відповідача утриматися від вилучення майна. Позивач вважає, що описане та арештоване майно належить йому, що на його думку підтверджується рішеннями господарського суду.

В свою чергу, апелянт вважає, що описане та арештоване майно в іпотеці тобто передане банку в забезпечення кредитного договору № 010/08-3/2793/в.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 ст.181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до положень частини 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах ст. 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Частинами 1 та 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Оглянувши матеріали справи колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність у даній справі спору про право, що в свою чергу є характерною ознакою цивільної або господарської справи(в залежності від суб'єктного складу сторін).

Відтак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що розгляд даної справи не поширюється на юрисдикцію адміністративних судів.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС, суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що у зв'язку з наявністю у цій справі спору про право, що виключає можливість розгляду такого спору в порядку адміністративного судочинства за правилами, встановленими КАС України, провадження у даній адміністративній справі відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України підлягає закриттю. Така ж правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2013 року у справі № К/9991/12100/11, від 31 січня 2013 року у справі № К/9991/12273/11, від 31 липня 2014 року № К/9991/18143/12.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року у справі № 2а-14460/11/1370 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар