Справа № К/9991/35073/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2015р. м. Київ К/9991/35073/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Білуги С.В.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року в справі за позовом управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Луганській області про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Луганській області від 25 жовтня 2010 року на нього незаконно накладено штраф у розмірі 340 грн. за невиконання рішення суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 року поновлено строк звернення до суду, а постановою Луганського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивування підстав для відмови у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 вересня 2009 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1234, виданого 21 липня 2009 року Луганським окружним адміністративним судом про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області виплатити ОСОБА_4 суму недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, за 2004, 2007, 2008 роки. Надано строк для добровільного виконання рішення суду - 7 днів з дня отримання даної постанови.

У зв'язку із невиконанням судового рішення у добровільному порядку, 25 жовтня 2010 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Луганській області винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 340 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову окружний суд виходив з того, що у встановлений державним виконавцем строк позивач не вчинив належних дій по виконанню судового рішення без поважних на те причин, тому відповідач на законних підставах виніс постанову про накладення штрафу. Також зазначив, що невиконання судового рішення у зв'язку з відсутністю коштів не може бути визнано поважною причиною, оскільки реалізація особою свого права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що позов заявлений до неналежного відповідача і окружний суд не виправив зазначену процесуальну помилку.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділи примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не є органами державної виконавчої служби, що виключає можливість їх участі як сторони в адміністративному процесі.

З огляду на наведене, в разі подання позовних заяв до структурних підрозділів органів державної виконавчої служби судам першої інстанції згідно з вимогами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідний орган державної виконавчої служби, або ж, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, залучати цю особу як другого відповідача.

Оскільки судом першої інстанції заміну відповідача здійснено не було, і другого відповідача не залучено, суд апеляційної інстанції обґрунтовано змінив рішення окружного суду у частині мотивування підстав відмови у задоволенні позовних вимог до структурного підрозділу органу державної виконавчої служби.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року та змінену нею постанову Луганського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ С.В. Білуга /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/