Справа № 334/8380/13-а (2-а/334/8/2014)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
19 березня 2015 рокусправа № 334/8380/13-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О. ,
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
позивача: ОСОБА_1 ,
Міністерства оборони України: Вологжаніної О.Д. (довіреність від 20 листопада 2014 року),
ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області: не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2014 року
у справі № 334/8380/13-а
до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про зобов`язання вчинити певні дії,
У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив зобов`язати встановити з 01 січня 2008 року посадовий оклад для призначення пенсії в розмірі 1358,00 грн.; направити довідку про грошове забезпечення для призначення пенсії з 01 січня 2008 року, в якій зазначити посадовий оклад в розмірі 1358,00 грн.; здійснити перерахунок пенсії з 01 січня 2008 року з урахуванням посадового окладу в розмірі 1358,00 грн. та виплатити в повному обсязі з 01 січня 2008 року по теперішній час.
Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.
ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.
Представник Міністерства оборони України заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Представники ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.
У письмових запереченнях Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та представника Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на час звільнення проходив військову службу у Збройних Силах Російської Федерації.
Відповідно до статті 1 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР.
Згідно з статтею 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, що Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди, зокрема, право отримувати пенсію, встановлену законодавством. Порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців встановлюється міжурядовими угодами.
Статтею 1 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 15 травня 1992 року передбачено, зокрема, що пенсійне забезпечення й обов`язкове державне страхування військовослужбовців Збройних Сил держав-учасниць Співдружності та інших військових формувань, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Сил Співдружності, Збройних Сил й інших військових формувань колишнього Союзу РСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих військовослужбовців здійснюються на умовах, за нормами і в порядку, що встановлені або будуть установлені законодавством держав-учасниць, на території яких проживають зазначені військовослужбовці та їх сім`ї.
При цьому, відповідно до абзацу 2 статті 2 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, розмір грошового забезпечення (заробітку) для призначення пенсій військовослужбовцям і їх сім`ям визначається в порядку, встановленому законодавством держав-учасниць, на території яких проживають військовослужбовці або їх сім`ї.
Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктом «д» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, звільнені зі служби громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають.
Оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу в державі-учасниці Співдружності та переїхав в Україну на постійне місце проживання, позивачу призначено та виплачується пенсія на умовах, визначених законодавством України.
Частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», зокрема встановлено, що пенсії, які призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується цим військовослужбовцям, на день звільнення зі служби.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , на підставі наказу головнокомандувача Військово-Морського флоту Російської Федерації від 17 квітня 1996 року №0153 звільнений з військової служби та з 13 червня 1996 року виключений зі списків особового складу військової частини. Перед звільненням позивач займав посаду заступника командира з виховної роботи атомного підводного крейсера «К-446» (військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідно до архівної довідки філії Центрального військово-морського архіву на Тихоокеанському флоті Міністерства оборони Російської Федерації від 15 січня 2013 року № 46, посадовий оклад командира атомного підводного крейсера «К-446» (командира в/ч НОМЕР_1 ) на час звільнення позивача становив 456000,00 руб., тарифний розряд - 21.
Враховуючи вимоги законодавства та Міжурядових Угод, розмір грошового забезпечення для виплати пенсії позивачу повинен визначатись згідно законодавства України. Оскільки, у Збройних Силах України не існує таких посад як заступник командира атомного підводного крейсера з виховної роботи та командир атомного підводного крейсера, то грошове забезпечення та, зокрема, посадовий оклад, в таких випадках, визначається виходячи із грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Судом встановлено, що посадовий оклад командира атомного підводного крейсера Збройних Сил Російської Федерації дорівнює розміру посадового окладу заступника командира дивізії, що підтверджується наказами Міністра оборони Російської Федерації від 30 червня 2006 року № 200 та від 10 грудня 2007 року № 510.
У зв`язку з чим, при визначенні посадового окладу позивача, як при призначенні пенсії, так і при подальших її перерахунках, що проводились у зв`язку із змінами розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, взятий за основу посадовий оклад заступника командира дивізії, як оклад відповідної категорії військовослужбовців.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про Збройні Сили України» соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших нормативно-правових актів.
Частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зокрема визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.
У відповідності до положень статті 1 Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року № 923/96 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», наказу Міністра оборони України «Про затвердження Схеми посадових окладів осіб офіцерського складу» від 08 вересня 1998 року № 338, з жовтня 1996 року оклад заступника командира дивізії у Збройних Силах України встановлено у розмірі - 127,00 грн.
Указом Президента України від 16 травня 2000 року № 685, постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» з квітня 2000 року максимальний оклад заступника командира дивізії у Збройних Силах України встановлено у розмірі - 203,00 грн.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року .№ 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», наказом Міністра оборони України «Про встановлення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України» від 30 грудня 2007 року № 707, запроваджено нову структуру грошового забезпечення військовослужбовців. Проте, в зв`язку з реформуванням Збройних Сил України посади командира дивізії та заступника командира дивізії перестали існувати у Збройних Силах України, а тому, у зазначених постанові Кабінету Міністрів України та наказі Міністра оборони України, розмір посадового окладу як командира дивізії, так і заступника командира дивізії не визначені.
При цьому, для визначення розміру посадових окладів наказом Міністра оборони України від 30 грудня 2007 року № 707 затверджено Таблицю заміни розмірів посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України за посадами, які не передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 (додаток № 6 до наказу).
Крім того, пунктом 8 зазначеного наказу Міністра оборони України визначено, що посадові оклади заступників керівників органу військового управління, військової частини, установи, організації і заступників керівників структурних підрозділів, які не визначені Кабінетом Міністрів України та цим наказом, установлюються за штатом на 3 відсотки нижчими від посадових окладів відповідних військових керівників (приклади наведені в таблиці додатка 6 до цього наказу).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з аналізу наведених актів вбачається, що станом на 01 січня 2008 року по теперішній час посадовий оклад командира дивізії (командира атомного підводного крейсера) становить 1275,00 грн. (рядок № 69 додатку 6 до наказу Міністра оборони України від 30 грудня 2007 року № 707).
Таким чином, згідно з пунктом 8 наказу Міністра оборони України від 30 грудня 2007 року № 707, посадовий оклад заступника атомного підводного крейсера станом на 01 січня 2008 року по теперішній час становить 1236,00 грн.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий