Справа № 453/1760/14-а
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/1760/14-а
№ провадження 2-а/453/6/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області, з участю третьої особи - Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» про визнання дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28.11.2014 року звернувся у суд із адміністративною позовною заявою до відповідача Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області, уточненою 27.01.2015 року у ході судового розгляду, в якій, з урахуванням поданих уточнень, просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В обґрунтування первісних та уточнених адміністративних позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він з 16.03.1993 року був прийнятий у Сколівський держлісгосп на посаду водія автокрана 5-го розряду і фактично з 1993 року по 2008 рік працював машиністом-кранівником, після чого був переведений на посаду водія лісовозної автомашини, а згодом - слюсаря лісовозної дороги. У жовтні 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років (переведення на пенсію за вислугу років) і мав намір залишати робоче місце, однак листом від 14.10.2014 року за вих. № 5590/03-44 останнім повідомлено його про те, що відповідно до пункту «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри, безпосередньо зайняті на лісозаготівлі і лісосплаві - за Списком професій посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, при наявності спеціального стажу роботи у чоловіків після досягнення 55-ти років і при загальному стажі роботи не менше 25-ти років, з них - не менше 12 років та 6 місяців на зазначеній роботі. За відповідним Списком професій і посад передбачена посада машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісозавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах. Разом з тим, відповідач не бере до уваги наявні у його трудовій книжці записи з вказаного приводу, оскільки там невірно записано назву посади - водій автокрана, водій лісовозної машини, слюсар 6-го розряду лісовозної дороги, які Списком професій і посад не передбачені. Тому зазначений період роботи відповідачем не враховується, а, відтак, нібито відсутній достатній страховий стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з чим відмовлено у переведенні на вказану пенсію. Окрім того, йдеться про те, що він не залишив робочого місця. Позивач ОСОБА_1 стверджує, що має намір це зробити одразу ж, як буде позитивне рішення відповідача щодо можливості переведення його на пенсію за вислугу років і посилається на ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відмовляючи йому у призначенні пенсії за вислугу років (переведенні на пенсію за вислугу років), відповідач діяв у спосіб, не передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без врахування всіх обставин, що мають значення для справи, чим тим самим порушив вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України. З огляду на вказане, а також враховуючи той факт, що він не може нести відповідальність за невірне зазначення його посади у трудовій книжці, він був змушений звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його належним чином уповноважена представник - правовий інспектор праці виконавчого комітету Об'єднання профспілок Львівщини Вавринкевич І.Д. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративній позовній заяві (а. с. 3-4) та уточненнях до адміністративного позову (а. с. 37-38), просили їх задовольнити.

Належним чином уповноважена представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» - провідний юрисконсульт Зінкевич В.Д. у судовому засіданні уточнені адміністративні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала. Додатково вказала, що позивач ОСОБА_1 дійсно, починаючи з 1993 року і по 2008 рік працював на посаді машиніста-кранівника на лісосіках, а саме - на погрузці лісу на верхньому складі, має відповідний спеціальний стаж роботи та необхідний вік. Відтак, позиція відповідача щодо непризначення позивачу ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» є надуманою і необґрунтованою, а записи у трудовій книжці остатнього повинні братися до уваги відповідачем під час призначення такої пенсії. Також зазначила, що позивач дійсно має намір покидати своє робоче місце одразу ж, як його буде переведено на пенсію за вислугу років, а, оскільки, цього з необ'єктивних причин не відбувається, то він на даний час ще працює. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Належним чином уповноважена представник відповідача Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області - заступник начальника Управління Драга О.В. у судовому засіданні проти задоволення вимог уточненого адміністративного позову заперечила у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а. с. 23-25), просила у такому відмовити. Додатково надала пояснення, згідно з якими позивачу ОСОБА_1 призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не представлялось можливим, так як у ході проведеної перевірки не підтвердився факт необхідної роботи позивача ОСОБА_1 на посадах за Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року за № 583. Це пов'язано з тим, що посади водія автокрана, водія лісовозної автомашини (маніпулятор) слюсаря 6-го розряду лісовозної дороги вказаним вище Списком не передбачені, а, відтак, відповідних записів у трудовій книжці немає. З огляду на вказане, не вбачає підстав для задоволення адміністративних позовних вимог ОСОБА_1, оскільки дії Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області щодо призначення йому пенсії (переведення на іншу пенсію) у повній мірі відповідають вимогам діючого пенсійного законодавства.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточнені адміністративні позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом, наказом по Сколівському держлісгоспу від 16.03.1993 року № 21-к позивач ОСОБА_1 з 18.03.1993 року був прийнятий на посаду водія автокрана 5-го розряду на погрузну лісу на верхніх складах, що підтверджується відповідним записом № 15 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1, заведеною 02.02.1977 року (а. с. 7-8). На вказаній посаді позивач ОСОБА_1 працював з 18.03.1993 року і до 03.03.2008 року, а саме до часу переведення на посаду водія лісовозної автомашини (маніпулятор), що підтверджується відповідним наступним записом у згаданій вище трудовій книжці. Копії зазначених наказів про прийняття на посаду та про переведення на посаду також містяться у матеріалах справи (а. с. 10, 11).

Вважаючи, що позивач ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років, він у жовтні 2014 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років (переведення на пенсію за вислугу років).

За результатами розгляду такого звернення, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію за вислугу років (а. с. 5), через відсутність необхідних 25 років спеціального стажу роботи з підстав того, що у його спеціальний стаж роботи не підлягає зарахуванню період роботи на посаді водія автокрана 5-го розряду на погрузці лісу на верхніх складах, оскільки така посада не передбачена Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року за № 583.

З вказаного приводу судом встановлено наступне.

Так, відповідно до пункту «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри, безпосередньо зайняті на лісозаготівлі і лісосплаві - за Списком професій посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, при наявності спеціального стажу роботи у чоловіків після досягнення 55-ти років і при загальному стажі роботи не менше 25-ти років, з них - не менше 12 років та 6 місяців на зазначеній роботі.

Згідно із Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року за № 583, передбачена посада машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як уже йшлося вище, у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 наявний запис про те, що він з 18.03.1993 року прийнятий на посаду водія автокрана 5-го розряду на погрузку лісу на верхніх складах, на якій працював до 03.03.2008 року, тобто понад 15 років.

Листом Міністерства соціальної політики України вих. № 202/039/97-15 від 02.03.2015 року (а. с. 43) було роз'яснено, що назви професій «водій крану на погрузці лісу на верхніх складах» та «машиніст-кранівник, зайнятий на верхніх складах», слід вважати тотожними. Про це ж йдеться і у листі-роз'ясненні Державного агентства лісових ресурсів України вих. № 05-38/714-15 від 09.02.2015 року (а. с. 44), де також зазначено про право позивача ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, враховуючи той факт, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а також наявність у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 відповідних записів про його спеціальний стаж роботи, відповідачем безпідставно не взято до уваги такі записи при вирішенні питання про переведення на пенсію за вислугу років і, як наслідок, зарахування йому до спеціального трудового стажу для переведення на пенсію за вислугу років період роботи з 18.03.1993 року по 03.03.2008 року включно на посаді водія крану на погрузці лісу на верхніх складах. Факт дійсного перебування позивача ОСОБА_1 саме на посаді, яка передбачає можливість призначити йому пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підтверджується зібраними у матеріалах справи письмовими доказами (а. с. 6, 13, 14-15, 16-17, 18-19, 21). Що стосується відомостей про займану позивачем ОСОБА_1 посаду в інших документах, на які посилається відповідач і які бралися ним до уваги під час відмови у призначення пенсії за вислугу троків, то вказані розбіжності не виникли з вини позивача, за такі дії він не повинен нести відповідальність і аж ніяк не може бути позбавлений можливості скористатися заслуженим правом на отримання пенсії за вислугу років, одночасно звільнившись з місця праці, що не може служити самостійною підставою для відмови у переведенні на пенсію за вислугу років.

З огляду на вказане, адміністративні позовні вимоги про визнання дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неправомірними та зобов'язання відповідача призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за вислугу років (перевести його на пенсію за вислугу років) на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд вважає підставними, у повній мірі обґрунтованими і такі підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 9, 70-72, 86, 94, 158, 160-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постанова суду у відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, визначеного ч. 2 ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 186 КАС України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, що є у даному випадку, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя В.Я. Микитин