Справа № 806/40/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Житомир справа № 806/40/15

час прийняття: 10 год. 30 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

за участі представника відповідача Безпризванного А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок обчислення стажу і нарахувати та сплатити невиплачену частину одноразової грошової допомоги,

встановив:
ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області в частині обчислення йому стажу для нарахування вихідної допомоги, виходячи з вислуги: 11 років 2 місяці 20 днів;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області провести перерахунок обчислення стажу для нарахування вихідної допомоги, виходячи з вислуги: 21 рік 10 місяців 5 днів, з урахуванням фактично нарахованих та виплачених сум одноразової грошової допомоги за 11 років 2 місяці 11 днів повні календарні роки служби;

- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області нарахувати та сплатити невиплачену частину одноразової грошової допомоги за період служби 10 років 7 місяців 15 днів, які невраховані при попередньому підрахунку.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області при реалізації його права на отримання допомоги не враховано час військової служби у збройних силах колишнього СРСР, а саме збройних силах Російської Федерації. Вказує, що при попередньому звільненні із збройних сил Російської Федерації він не отримував одноразову грошову допомогу, що підтверджується матеріалами особової справи та даними зазначеними у відповідній архівній довідці №4/П-27473 від 27.02.2014 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити з підстав зазначених в письмових запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Встановлено, що з 01 вересня 1991 року ОСОБА_2 проходив службу в збройних силах Російської Федерації.

Наказом командира військами МВО №0206 від 20.08.2001 року ОСОБА_2 був звільнений з військової служби в запас у зв`язку з невиконанням вимог контракту військовослужбовця (пп."В" п.2 ст.51 Федерального Закону).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №221 від 22.11.2001 року позивач виключений зі списку особового складу частини, зі всіх видів забезпечення і направлений на облік Наро-Фомінського ОГВК Московської області.

23 вересня 2002 року ОСОБА_2 відповідно до наказу УМВС №111 о/с від 23.09.2002 року прийнятий на службу в органах внутрішніх справ.

13 грудня 2013 року наказом начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №395 о/с від 13.12.2013 року ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням (п.64 "ж").

В даному наказі зазначено, що вислуга років позивача на 13.12.2013 року становить: календарна - 21 рік 06 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 01 місяць 10 днів.

Для виплати вихідної допомоги ОСОБА_2 у зв`язку із звільненням з ОВС був врахований станом на 13.12.2013 року стаж, який становить: 11 років, 2 місяці 20 днів.

Позивач вважає, що для виплати йому вихідної допомоги у зв`язку із звільненням з ОВС повинен бути врахований станом на 13.12.2013 року стаж, який становить: 21 років, 10 місяців 11 днів, оскільки відповідачем не враховано стаж служби в Збройних Силах Російської Федерації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, податковій міліції, ви значає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у ви падках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встано влення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

На час звільнення позивача з органів внутрішніх справ части на друга статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з війсь кової служби, та деяких інших осіб" передбачала, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується (час тина третя статті 9 даного Закону).

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з війсь кової служби, та деяких інших осіб", особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до статті 22 Закону Російської Федерації "Про статус військовослужбовця" при звільненні військовослужбовцям, які прослужили у Збройних Силах 10-15 років, виплачується одноразова допомога у розмірі 10 посадових окладів.

Пунктом 17 постанови Ради Міністрів Російської Федерації від 22.09.1993 року №941 "Про порядок розрахунку вислуги років, призначення і виплати пенсій та допомоги особам, які проходили військову службу в якості офіцерів, прапорщиків, мічманів, і військовослужбовців надстрокової служби або за контрактом в якості солдат, матросів, сержантів і старшин або в органах внутрішніх справ, та їх сім`ям в Російській Федерації" (в редакції станом на момент звільнення позивача із Збройних Сил Російської Федерації) передбачено, що військовослужбовцям, звільненим зі служби за невиконання умов контракту, одноразова допомога, яка передбачена цим пунктом, не виплачується.

Оскільки ОСОБА_2 під час служби в Збройних Силах Російської Федерації набув права на виплату одноразової допомоги, але у зв`язку із його звільненням за невиконання умов контракту йому допомога виплачена не була, то відповідачем правомірно не було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу за період його служби у Збройних Силах Російської Федерації, так як він не має права на зарахування періоду попередньої військової служби при визначенні розміру грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:
В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 03 квітня 2015 р.