Справа № 817/3508/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3508/14

23 січня 2015 року 12год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Челяда О.І.,

відповідача 1: представник Шелестюк Т.Ф.,

відповідача 2: представник Гресько Р.Я.,

відповідача 3: Гуз Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватне підприємство-фірма "АБРИС"

до Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Начальник управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Гресько Роман Яремович Головний спеціаліст відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Гуз Наталія Михайлівна
про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинення певних дій , -
ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство фірма "Абрис" звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області (Відповідач 1), начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича (Відповідач 2), головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Гуз Наталії Михайлівни (Відповідач 3), в якому просить визнати незаконними (протиправними) підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1.

Позивач також просить визнати дії начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича та головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Гуз Наталії Михайлівни незаконними (протиправними) та зобов'язати Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області погодити проект землеустрою - надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказав на неправомірність посилання відповідача 1 на п. "б" ч.2 ст.198 Земельного Кодексу України у своєму висновку про відмову в погодженні згаданого проекту землеустрою. Позивач також не погоджується з висновком відповідача щодо суміжних власників відносно ділянки, що відводиться ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на АДРЕСА_1. Крім того, на переконання позивача, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (користувачами) не включено в перелік документів в складі проекту землеустрою, що визначається ст. 50 Закону України «Про землеустрій» і відповідне не може вимагатись відповідачем при погодженні проекту землеустрою.

Позивач вважає безпідставним посилання Відповідача 1 при відмові у погодженні проекту землеустрою на те, що Акт приймання - передачі межових знаків на зберігання розроблений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 за №391/17686, по тій причині, що у відмові не вказано, яке саме порушення Інструкції допущене. Позивач стверджує, що в даній Інструкції взагалі немає вимоги про будь-яке погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами).

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідна документація із землеустрою щодо формування земельної ділянки (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) згідно ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр» є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та те, що згідно ст.22 цього ж Закону документи мають відповідати законодавству. При цьому, зазначає, що у відповідності до п.5 ст.5 Закону України «Про державний земельний кадастр» забороняється вимагати надання документів та здійснення дій, не передбачених цим Законом.

При обґрунтуванні позовних вимог щодо незаконних (протиправних) дій Відповідачів 2 та 3, Позивач посилається на порушення ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а також на ст.10 Закону України «Про державну службу», де визначено обов'язком державного службовця додержуватись Конституції України та інших актів законодавства України.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Відповідача 1 подав письмові заперечення проти позову, у яких позовні вимоги не визнав. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що позивачу у встановлений строк та в об'єктивній формі (висновок) від 17.07.2014 за №03-906 надано відмову у погодженні проекту землеустрою з наступних підстав.

Зокрема, недотримані вимоги п. «б» ч.2 ст.198 Земельного кодексу України, а саме: за результатами кадастрової зйомки (комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок) відсутнє погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Однією з підстав для відмови в погодженні вказаного проекту землеустрою є невірно визначена суміжність на кадастровому плані, а саме: від точки Б до точки В. Згідно пункту 44.1 рішення Рівненської міської ради від 02.11.2001 №542 земельна ділянка по вказаній суміжності надана в спільне постійне користування громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Всупереч вказаному рішенню Рівненської міської ради, відповідач зазначає на кадастровому плані від точки Б до точки В землі Рівненської міської ради.

Представник Відповідача 1 стверджує, що Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання розроблений неналежним чином та не відповідає встановленій формі Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, як додатку 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 за №391/17686, зокрема в Акті не засвідчений підписами суміжних власників (землекористувачів) факт відсутності претензій до існуючих меж земельної ділянки.

Відповідачі 2, 3 проти позову заперечили з мотивів його безпідставності. Зокрема зазначили, що діяли у відповідності до вимог законодавства України на підставі наданих їм повноважень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

09.07.2014 Приватне підприємство-фірма "Абрис" звернулось до Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області із заявою про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність гр.ОСОБА_6, ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

17.07.2014 відповідачем відмовлено у погодженні вказаного проекту землеустрою, про що винесено відповідний висновок №03-906. Висновок підписано начальником Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Гресько Р.Я.

Як вбачається із Висновку Управління Держземагенства від 17.07.2014 №03-906, позивачу відмовлено у погодженні вказаного проекту у зв'язку із недотриманням вимог п."б" ч.2 статті 198 Земельного Кодексу України, а саме відсутності погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Крім того, позивачем невірно вказано суміжність від Б до В (згідно рішення Рівненської міської ради від 02.11.2001 №542). Акт приймання передачі межових знаків на зберігання розроблений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376.

19.08.2014 та 30.09.2014 позивач повторно звертався до начальника Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області із заявами про погодження раніше поданого проекту землеустрою. Разом з тим, враховуючи те, що позивачем не було внесено жодних змін та доопрацювань до проекту землеустрою, які були підставою для винесення вказаного вище висновку, листами Управління Держземагенства від 26.08.2014 №03-1114 та від 13.10.2014 №03-1323 позивачу було відмовлено у повторному розгляді поданого проекту землеустрою.

За таких обставин, будучи незгідним із підставами відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність гр.ОСОБА_6, ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та діями начальника Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначає Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, який спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування .

Землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судових рішень (ст. 22 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. До видів документації із землеустрою входять, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Відповідно до ч.ч.1,4,5,6,7 ст.186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області є територіальним органом Держземагенства України, який є центральним органом виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 26 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області із заявою про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність гр.ОСОБА_6, ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З дослідженого в судовому засіданні проекту землеустрою вбачається, що вказаний проект подано на погодження у зв'язку із формування нової земельної ділянки, на підставі рішення Рівненської міської ради від 03.06.2013 №4103.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

- завдання на розроблення проекту землеустрою;

- пояснювальну записку;

- копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

- рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

- письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

- довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

- матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

- відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

- копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів);

- розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

- розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

- акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

- акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

- перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

- викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

- кадастровий план земельної ділянки;

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

- матеріали погодження проекту землеустрою.

Однією із підстав відмови позивачу у погодженні поданого проекту землеустрою відповідно до висновку Управління Держземагентства у м.Рівному Рівненської області від 17.07.2014 №03-906, було недотриманням вимог п. "б" ч.2 статті 198 Земельного Кодексу України, а саме відсутності погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до п.1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.198 Земельного кодексу України, комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок визначено поняттям "кадастрові зйомки".

У відповідності до ч.2 ст.198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що погодження меж земельної ділянки із суміжними користувачами (власниками), про що складається відповідний акт, є невід'ємною умовою у разі формування нової земельної ділянки.

Щодо невірно вказаної суміжність від Б до В (згідно рішення Рівненської міської ради від 02.11.2001 №542), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, рішенням Рівненської міської ради від 02.11.2001 №542 Про вилучення та надання земельних ділянок для обслуговування житлових будівель та ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка площею 242 кв.м. на вул. Кривоноса 4, надана у спільне постійне користування громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 для обслуговування частини житлового будинку.

Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідно до поданого проекту землеустрою (суміжність від Б до В). Вказані обставини визнані сторонами у судовому засіданні і не доказувались перед судом відповідно до частини 3 статті 72 КАС України.

Згідно до ч.2 п.5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 р. №562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

При цьому, пунктом 6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 №563-ХІІ «Про Земельну реформу», встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу УРСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право на володіння або користування землею. В противному випадку надане їм раніше право користування земельною ділянкою після закінчення вказаного строку втрачається. В подальшому, термін оформлення був продовжений до 01.01.1998 (Постанова Верховної Ради №4028-12 від 24.02.1994); до 01.01.2000 (Постанова Верховної Ради №744-97 від 17.12.1997); до 01.01.2004 (Постанова Верховної Ради №1312-14 від 17.12.1999 ); до 01.01.2008 (Постанова Верховної Ради №1492-15 від 17.02.2004).

Однак, рішенням Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення щодо встановлення термінів оформлення прав на раніше надану земельну ділянку.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005 пункт 6 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України втратив чинність і громадяни, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, не зобов'язані переоформляти право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

З огляду на наведене, громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні (власності) земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу, зберігають свої права на користування (власність) до оформлення ними у встановленому порядку прав власності або користування на землю. Тобто вони є користувачами (власниками).

А тому, на переконання суду висновки Відповідача 1 щодо невірно вказаної суміжності є підставними та обґрунтованими.

Що ж стосується Акту приймання передачі межових знаків на зберігання, який відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій" подано позивачем у складі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що поданий позивачем Акт не відповідає за своєю формою Акту затвердженому у Додатку №2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376.

Зокрема за своїм змістом, затверджений наказом Держкомзему, Акт передбачає погодження меж із суміжниками, зокрема вказівка на відсутність претензій до існуючих меж та відповідні підписи суміжних землевласників (користувачів) у кінці Акту.

Разом з тим, у поданому позивачем Акті від 02.07.2014 відсутні такі записи та відповідні підписи суміжних землекористувачів.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що у разі суміжності земельної ділянки із землями територіальної громади, погодження меж такої ділянки у відповідності до вимог ст. 125 Земельного кодексу України не здійснюється.

Так відповідно до статті 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

З цього конституційного положення у системному взаємозв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, вбачається, що органи місцевого самоврядування не є органами державної влади, а місцеве самоврядування слід розглядати як форму здійснення народом влади, яка визнається і гарантується в Україні (стаття 7 Конституції України).

Конституція України (стаття 140) визначає місцеве самоврядування як право територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до пп. а, б ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Під поняттям розпорядження землями територіальної громади слід розуміти вчинення всіх дій як власника (користувача) такої ділянки, в тому числі - погодження меж.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд прийшов до висновку, що відмова у погодженні поданого Позивачем на розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в м. Рівне, вул. Козацька,12 надана на підставі та в порядку визначеному ст.186-1 Земельного кодексу України, що стверджується висновком про відмову у погодженні проекту землеустрою від 17.07.2014 за №03-906.

Позивачем повторно супровідними листами від 19.08.2014 р. №389 та від 30.09.2014 р. №459 даний проект подавався на розгляд до Управління Держземагентства у м. Рівному. При цьому, в самих супровідних листах Позивачем надаються додаткові пояснення, але, як видно із цих листів, зауваження до проекту, викладені у висновку про відмову у його погодженні, жодним чином не були враховані. Тобто, проект повторно і втретє подавався на погодження в первинному варіанті, без внесення будь-яких змін (виправлень, доповнень, тощо), що Позивач підтвердив у ході судового розгляду.

З огляду на те, що розробником вказаного проекту землеустрою не було внесено жодних змін та доопрацювань до проекту землеустрою, не були виправлені зауваження, які слугували підставою для відмови у його погодженні, листами Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області від 26.08.2014 за №03-1114 та від 13.10.2014 за №03-1323 проінформовано ППФ «Абрис» про вказані обставини та повернуто проект, оскільки він уже розглядався та по результатах його розгляду був наданий висновок про відмову у погодженні (від17.07.2014 за №03-906).

Повноваження начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області визначені частиною 10 Положення про Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області. У відповідності до п.10.2 ч.10 цього Положення, він наділений повноваженнями діяти від імені Управління: начальник Управління представляє Управління у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями. Процедура погодження проекту землеустрою, поданого Позивачем на погодження до Управління Держземагентства у м. Рівному, визначена ст.186-1 Земельного кодексу, витримана в повній мірі: проект розглянуто протягом 10-ти робочих днів та надано відповідний висновок про відмову в його погодженні з посиланням на закони та нормативно-правові акти.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується правомірність дій Відповідача 2 - начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Греська Р.Я., оскільки останнім позивачу у встановлений строк та в об'єктивній формі (висновок) надано відмову у погодженні проекту землеустрою.

В процесі судового розгляду встановлено, що Відповідач 3 Гуз Наталія Михайлівна працює на посаді провідного (а не головного, як зазначено в позовній заяві) спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області.

Дослідивши її Посадову інструкцією, судом встановлено, що остання не наділена повноваженнями погоджувати або відмовляти у погодженні документації із землеустрою, а відтак, - нею не було допущено будь-яких порушень прав та інтересів позивача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

За наведених обставин, позовні вимоги позивача, в частині зобов'язання Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області погодити проект землеустрою, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог приватного підприємства фірми «Абрис», а відтак, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

У відповідності до ст. 94 КАС України судові витрати на корить позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.