Справа № 2-а-947/11/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 березня 2015 року м. Київ В/800/1386/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Рецебуринського Ю.Й. - доповідача,

Заїки М.М.,

Іваненко Я.Л.,

Кочана В.М.,

Ліпського Д.В.,

перевіривши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Контрольно-ревізійного управління в м. Києві про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року у даній справі.

Відповідно до статті 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 239-2 і 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В заяві ОСОБА_6 вказує на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 3 частини першої та частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). На обґрунтування заяви додано копії постанови Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2012 року (К/9991/12106/11), ухвал від 1 грудня 2010 року (К-23846/10), від 15 травня 2012 року (К-37565/09), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм права у подібних відносинах.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №2 "Про судову практику застосування статей 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України" роз'яснено, що ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Проаналізувавши додані до заяви судові рішення Вищого адміністративного суду України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року (К/9991/63345/12), яку просить переглянути заявник, підставою для звільнення позивача стало систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

В постанові Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2012 року (К/9991/12106/11), на яку, як на підставу неоднакового застосування норм матеріального права посилається заявник, вирішувалось питання щодо законності звільнення позивача за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків).

Так, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2012 року (К-37565/09), підставою для прийняття спірних наказів про звільнення позивача стало одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2010 року (К-23846/10), позивача звільнено у зв'язку із скороченням його посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

З огляду на викладене, різні за змістом кінцеві судові рішення у зазначеній справі та у справах, про перегляд яких поставлено питання, ґрунтуються не на неоднаковому застосуванні судом касаційної інстанції пункту 3 частини першої та частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України, а на відмінних одні від інших фактичних обставинах у справах.

Таким чином, судові рішення у справах, що порівнюються, ухвалені судом касаційної інстанції за різних обставин, що унеможливлює перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства

України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_6 в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Контрольно-ревізійного управління в м. Києві про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М.Заїка

Я.Л.Іваненко

В.М. Кочан

Д.В.Ліпський