Справа № 759/2719/15-а
Суддя: Заєць Т. О.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/2719/15-а
пр. № 2-а/759/143/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Святошинському районі м. Києва, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання незаконними дій і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

19.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання незаконною відмову у призначенні та виплаті у 2014 році щорічної допомоги на оздоровлення як особі, евакуйованій із зони відчуження у 1986 році, в розмірі 3 мінімальних заробітних плат, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язання провести перерахунок та здійснити виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивача визнано особою, евакуйованою із зони відчуження у 1986 році, вона має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 3 мінімальні заробітні плати. При зверненні 01.10.2014 року до управлінні з заявою про призначення у 2014 році щорічної допомоги на оздоровлення, відповідач проігнорував звернення та неправомірно призначив допомогу у розмірі 75 грн., що не відповідає вимогам Конституції України та Закону №796-ХІІ.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Відповідачі подали заперечення на позов, в яких посилаються на правомірність своїх дій та відсутність підстав для задоволення позову.

Представник Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в судовому засідання зазначила, що відповідачі діяли правомірно, відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», а тому просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році, що підтверджується посвідченням, серії НОМЕР_1 від 30.03.1994 року (2 категорія) (а. с. 5).

Позивач перебуває на обліку в УПСЗН в Святошинському районі м. Києва та отримує компенсаційні виплати відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

01.10.2014 року позивач звернулася з заявою до УПСЗН в Святошинському районі м. Києва про призначення допомоги на оздоровлення, просила призначити у 2014 році щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 3 мінімальні заробітні плати, згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а. с. 7 - копія заяви).

Відповідач листом №6481/35-02/13 від 06.10.2014 року повідомив, що гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для видів виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначається постановою КМУ «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.25005 №562. У жовтні 2014 позивачу призначено допомогу, як евакуйованій із зони відчуження у 1986 році у розмірі 75 грн. (а. с. 8 - копія листа).

Спір виник на підставі того, що відповідачем не здійснено нарахування та виплату позивачу у 2014 році щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон).

Статтею 48 вказаного Закону, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, передбачено виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Пунктами 6-7 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, розмір щорічної допомоги на оздоровлення складає 75 грн.

Вищезазначені положення Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прийняті пізніше ніж Закон України № 796-XII, неконституційними не визнавалися, положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 є чинними.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року у справі № 3-рп/2012 визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших і сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Аналогічна позиція висловлена у рішення Вищого адміністративного суду України від 24.02.2015року по справі К/800/47109/13 та від 26.02.2015 року по справі К/800/46173/14.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6-7 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про державний бюджет на 2014 рік», Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ст. ст. 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді в період з 19.03.2015 року по 26.03.2015 року повний текст рішення виготовлено 27.03.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ