Справа № 208/7145/14-а(2-а/208/189/14)
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" березня 2015 р. справа 208/7145/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.11.2014 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська про зобов'язання поновити виплату пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 20.08.2014 звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська, в якому вказує що отримувала пенсію за віком до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю. Представник позивачки 06.03.2014 звернулась до Управління Пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії. Згідно витягу з протоколу від 14.03.2014 в поновленні виплати пенсії відмовлено. Позивачка просить визнати протиправним рішення про відмову в поновленні виплати пенсії та зобов'язати поновити виплату пенсії з 06.03.2011, за три роки до дня звернення у відповідності до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ас1).

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.11.2014 позов задоволений (ас32).

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду просить постанову суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказують, що заява про поновлення виплати пенсії подана не особисто, а представником; відсутні дані про зв'язок позивачки з Україною; безпідставно зобов'язано здійснити перерахунок за три роки (ас38).

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Представник позивачки 06.03.2014 подала заяву до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська з проханням поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком (ас4,7-12).

Витягом з протоколу засідання комісії по розгляду звернень громадян Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська від 14.03.2014 відмовлено в поновленні виплати пенсії в зв'язку з відсутністю в архіві пенсійної справи та, як наслідок, відсутністю доказів призначення пенсії (ас3).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07.10.2009 визнані такими, що не відповідають Конституції України, є неконституційними, положення пункту 2 частини 1 статті 49, статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема Конституційний Суд України зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечуються частиною 2 статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються в зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до частини 3 статті 25 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Водночас, пунктом 2 частини 1 статті 49, статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», конституційне право на соціальний захист поставлено в залежність від факту укладання Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів в тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

З наведених підстав, положення пункту 2 частини 1 статті 49, статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсій пенсіонерам на час постійного проживання, перебування за кордоном в разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір, суперечать Конституції України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадян України, які перебувають за її межами, права на соціальний захист у старості.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таким чином, після рішення Конституційним Судом України, Управління Пенсійного фонду зобов'язано поновити виплату пенсій особам, яким така виплата була незаконно припинена, у відповідності до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи Управління Пенсійного фонду є безпідставними.

Доказами отримання ОСОБА_2 пенсії до виїзду за кордон є її пенсійне посвідчення та довідка Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська №8681/05/43 від 30.10.2014 про наявність архівної пенсійної справи стосовно отримання позивачкою пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 з 03.11.1989 по 01.09.2003 (ас5,26).

Частина 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надає право звертатись до органів пенсійного фонду з відповідними заявами, як безпосередньо пенсіонерам, так і їхнім представникам на підставі виданої довіреності, посвідченої нотаріально.

Доказом зв'язку ОСОБА_2 з Україною є її закордонний паспорт громадянки України (ас9).

В свою чергу позовні вимоги про поновлення виплати пенсії за три роки до дня звернення не можуть бути задоволенні.

Частина 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає виплату нарахованої та неотриманої пенсії за останні три роки. В даному випадку виплата пенсії була припинена та не нараховувалась. Відтак поновлення виплати пенсії має бути здійснено з дня звернення.

Керуючись пунктом 2 статті 198, статтями 201, 205, 207 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська задовольнити частково.

Змінити постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.11.2014, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2, оформлене протоколом від 14.03.2014.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 починаючи з 06.03.2014 в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова