Справа № 817/453/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/453/15

05 березня 2015 року 10год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Відділу Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про визнання протиправними дій та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області (далі - ВДВС Радивилівського РУЮ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання протиправними дій державного реєстратора реєстраційної служби Радивилівського РУЮ щодо зміни зберігача майна та скасування постанови від 12.02.2015 ВП№36718493.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що приймаючи постанову про зміну зберігача майна, державний виконавець діяв всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки зміна зберігача майна призведе до порушення його майнових прав та інтересів, як власника рухомого майна, визначених ст.41 Конституції України та ч.1 ст.319 ЦК України.

У судове засідання представник позивача не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач, ВДВС Радивилівського РУЮ, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, де зазначає, що оспорювана постанова винесена в результаті порушення позивачем умов належного зберігання арештованого майна та не виконання вимог державного виконавця, а тому є необхідність передачі такого майна на зберігання іншому зберігачеві. Таким чином, при винесенні оспорюваної постанови державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та на підставі чинного законодавства України. Крім того, державним виконавцем вже внесено подання до Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за неналежне зберігання врученого йому майна.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу за його відсутності.

Треті особи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у судове засідання також не прибули, у поданих суду клопотаннях просили розглянути справу за їх відсутності.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін та третіх осіб в судовому засіданні, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних у справі доказів.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 26.02.2013 головним державним виконавцем ВДВС Радивилівського РУЮ Бречком І.К. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень (ВП№36718262 та ВП№36718493) з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 08.02.2013 №5019/1241/12 (а.а.с.31-32).

Зазначеними постановами про відкриття виконавчих проваджень боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 05.03.2013.

Однак, ОСОБА_2 не скористалася наданим їй правом, а тому 19.03.2013 головним державним виконавцем ВДВС Радивилівського РУЮ Бречком І.К. винесено постанову (ВП№36718493) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.33).

Так, в ході виконання виконавчого провадження (ВП№36718493) встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби «Оpel Vivaro» (2006 р.в.) з державним номерним знаком НОМЕР_1 та «ГАЗ 2705» (2000 р.в.) з державним номерним знаком НОМЕР_2, які були розшукувані та 10.01.2014 описані державним виконавцем на підставі акту опису й арешту майна (а.а.с.34-35).

Згідно з вказаним актом, описане майно боржника прийняв на зберігання ОСОБА_1

Разом з тим, даного зберігача попереджено під підпис про кримінальну та матеріальну відповідальність у разі розтрати, відчуження, приховування чи підміну такого майна.

16.01.2014 ОСОБА_1 звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом про визнання права власності на частину рухомого майна, яке описане відповідачем та передане йому на зберігання.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 06.05.2014 у справі №568/45/14-ц позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності 1/2 частини автомобіля «Оpel Vivaro» (2006 р.в.) з державним номерним знаком НОМЕР_1 та 1/2 частини автомобіля «ГАЗ 2705» (2000 р.в.) з державним номерним знаком НОМЕР_2; виключено з акту опису й арешту майна від 10.01.2014 1/2 частини автомобіля «Оpel Vivaro» (2006 р.в.) з державним номерним знаком НОМЕР_1, 1/2 частини автомобіля «ГАЗ 2705» (2000 р.в.) з державним номерним знаком НОМЕР_2 та звільнено з-під арешту (а.а.с.5-6).

Поряд з тим, 20.11.2014 державним виконавцем було надіслано на адресу відповідача вимогу №3045-155/2 про зобов'язання доставити вказані описані транспортні засоби до ВДВС Радивилівського РУЮ, оскільки такі транспортні засоби є неподільним майном позивача та боржника. Проте, поштове відправлення повернулося з відміткою «за відмовою адресата від одержання», а тому 12.12.2014 дану вимогу було зачитано державним виконавцем та вручено ОСОБА_1 в присутності понятих (а.а.с.42, 49-51).

Однак, вказана вимога позивачем не виконана, про що 16.12.2014 державним виконавцем складено відповідний акт (а.с.43), а 23.12.2014 до Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області направлено подання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності по факту приховування зберігачем арештованого майна (а.а.с.44-45).

За таких обставин, державним виконавцем відділу ДВС Радивилівського РУЮ, Бречко І.К. винесено постанову про зміну зберігача майна від 12.02.2015.

Будучи незгідним з діями та рішенням державного виконавця позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 ст.32 Закону №606-XIV, одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

При цьому, звернення стягнення на майно боржника полягає, згідно з ч.1 ст.52 Закону №606-XIV, в його арешті, вилученні або примусовій реалізації такого майна.

Відповідно до ч.1 ст.57 Закону №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.2 ст.57 Закону №606-XIV).

З положень Закону №606-XIV та Iнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), вбачається, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, а подальша його реалізація здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Тобто, законодавство України чітко розмежовує такі поняття, як арешт майна, вилучення та примусова реалізація майна боржника, а тому арешт майна є не що іншим, як способом забезпечення реального виконання рішення у виконавчому провадженні.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ч.5 ст.57 Закону №606-XIV).

Частиною 1 статті 59 Закону №606-XIV передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування (ч.2 ст.59 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч.6 ст.57 та ч.5 ст.59 Закону №606-XIV, порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до п.4.2.6 Інструкції №512/5, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що держаний виконавець ВДВС Радивилівського РУЮ при винесені оспорюваної постанови про зміну зберігача майна діяв на підставі чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, оскільки ОСОБА_1 порушив умови належного зберігання арештованого майна, в супереч обов'язкам покладених на нього, як на зберігача такого майна.

При цьому, посилання позивача на те, що зміна зберігача майна призведе до порушення його майнових прав та інтересів, як співвласника арештованого майна, на переконання суду є безпідставними та не обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1 - 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не: домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з приписами ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Визначення часток позивача та боржника у спільному майні, яке було описане державним виконавцем згідно з актом від 10.01.2014, відбулося на підставі рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 06.05.2014 у справі №568/45/14-ц, тобто через значний проміжок часу після відкриття виконавчого провадження (ВП№36718493) та накладання арешту на таке майно.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що боржник та позивач умисно ускладнюють виконання рішення суду (на підставі яких відкрито виконавчі провадження №36718262 та №36718493), оскільки ними було розділено неподільні речі в ході проведення виконавчих дій. Позивач та боржник такими діями ускладнюють здійснення виконавчого провадження та штучно створюють умови, за яких виконання судового рішення (№5019/1241/12), яке набрало законної сили, стає неможливим.

Відтак, зміна зберігача арештованого майна, у даному випадку, є необхідним заходом для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 08.02.2013 №5019/1241/12.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області про визнання протиправними дій та скасування постанови відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.