Справа № 826/19562/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Романчук О.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, в якому просить:

визнати незаконним розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 21.05.2014 № 281/2014 Ск "Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці" в частині щодо визнання таким, що втратило чинність розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 № 11/2014-к;

визнати дії Апарату Ради національної безпеки і оборони України щодо запровадження нових умов оплати праці, зокрема позбавлення позивача надбавки за високі досягнення в праці незаконними;

зобов'язати Апарат Ради національної безпеки і оборони України здійснити перерахунок заробітної плати з урахуванням невиплаченої надбавки за високі досягнення у праці з урахуванням надбавок за ранг державного службовця та вислуги років за період з 21.05.2014 по 07.07.2014;

стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату на користь позивача у сумі 3812,55 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право встановлювати надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи належить до повноважень Секретаря Ради національної безпеки і оборони України. Разом з тим, рішення про встановлення надбавок приймається у відповідності до затверджених кошторисів на утримання Апарату Ради національної безпеки і оборони України. Умови встановлення таких надбавок визначається Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір встановлення надбавок законодавчо необмежений. Надбавка за високі досягнення у праці не відноситься до основної заробітної плати, як то зазначає позивач, оскільки вона не є обов'язковою при оплаті праці, виплата вказаної надбавки є правом, а не обов'язком, а відтак скасування надбавки за високі досягнення у праці не є зміною істотних умов праці. Також суд зазначив, що твердження позивача про те, що розпорядженням Секретаря РНБО України від 21.05.2014 №281/2014-к змінені умови оплати його праці, про що позивач мав бути попереджений не пізніше ніж за два місяці, є безпідставними. Суд дійшов висновку, що під час прийняття розпорядження від 21.05.2014 № 281/2014 "Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці" відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки та оборони України від 21.05.2014 № 281/2014 Ск "Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці" встановлено надбавки за високі досягнення у праці працівникам Апарату Ради у 2014 році та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 № 11/2014-к і від 14.02.2014 № 41/2014-к.

Вважаючи спірне розпорядження протиправним, позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначено Законом України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР (надалі - Закон N 108/95-ВР).

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Положеннями статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів першого та другого Положення про Апарат Ради національної безпеки і оборони України, затвердженого Указом Президента України від 14 жовтня 2005 року N 1446/2005 (надалі - Положення N 1446/2005) Апарат Ради національної безпеки і оборони України (далі - Апарат Ради) є державним органом, який здійснює поточне інформаційно-аналітичне та організаційне забезпечення діяльності Ради національної безпеки і оборони України (далі - Рада).

У своїй діяльності Апарат Ради керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, цим Положенням, а також розпорядженнями Секретаря Ради національної безпеки і оборони України.

Згідно положень статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Пунктом 10 Положення N 1446/2005 посадові особи Апарату Ради є державними службовцями.

З урахуванням вказаного вище, слід зазначити, що суспільні відносини пов'язані з умовами реалізації громадянами України права на державну службу регулюються Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII).

Питання оплати праці державних службовців врегульовані положеннями статті 33 Закону N 3723-XII, якими передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 7 цієї статті).

В свою чергу, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", яким визначено умови праці державних службовців.

В силу приписів підпунктів "а", "в" пункту 2 Положення N 1446/2005 апарату Ради національної безпеки і оборони України, в особі Секретаря РНБО України, в межах затверджених Урядом умов оплати праці надано право встановлювати керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Пунктом 8 Положення N 1446/2005 визначено, що видатки, пов'язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів, тобто в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України.

З урахуваннями викладеного, суд першої інстанції правильно зазначив, що аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що право встановлювати надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи належить до повноважень Секретаря Ради національної безпеки і оборони України. Разом з тим, рішення про встановлення надбавок приймається у відповідності до затверджених кошторисів на утримання Апарату Ради національної безпеки і оборони України. Умови встановлення таких надбавок визначається Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір встановлення надбавок законодавчо необмежений.

При цьому надбавка за високі досягнення у праці не відноситься до основної заробітної плати, як то зазначає позивач, оскільки вона не є обов'язковою при оплаті праці, виплата вказаної надбавки є правом, а не обов'язком, а відтак скасування надбавки за високі досягнення у праці не є зміною істотних умов праці.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 2 Закону N 108/95-ВР визначено наступну структуру заробітної плати:

- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Умови оплати праці державних службовців встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", згідно якої в межах затверджених Урядом умов оплати праці керівники відповідних державних органів, в тому числі Секретар РНБО України, встановлюють:

а) керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям посадові оклади відповідно до затверджених наведеною вище постановою схем посадових окладів;

б) премії, надбавки та доплати, що передбачені положеннями статті 33 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до абзацу 5 підпункту 1 "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи не є обов'язковою, та може бути скасована або її розмір може бути зменшений у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що твердження позивача про те, що розпорядженням Секретаря РНБО України від 21.05.2014р. №281/2014-к змінені умови оплати його праці, про що позивач мав бути попереджений не пізніше ніж за два місяці, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2014 № 11/2014-к позивачу було встановлено надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 85 %.

Розпорядженням Секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 21.05.2014 № 281/2014 СК "Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці" надбавку за високі досягнення у праці позивачу скасовано, а її виплату припинено з дати прийняття розпорядження - 21.05.2014.

Указом Президента України "Питання Апарату Ради національної безпеки і оборони України" від 15 квітня 2014 року N 406/2014 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) змінено граничну чисельність працівників Апарату Ради та затверджено нову структуру Апарату Ради національної безпеки і оборони України.

З метою виконання вказаного вище Указу, розпорядженням Секретаря РНБО України від 23.04.2014 № 6/2014 утворено робочу групу з питань вивільнення працівників Апарату Ради, що підлягають скороченню та визначення штатної розстановки осіб, які залишаються та підготовлено службову записку від 28.04.2014 № 1/2014.

Як встановлено судом до складу робочої групи увійшла Голова профспілкового комітету Апарату Ради Василенко Оксана Вікторівна.

Після призначення працівників на посади, передбачені новим штатним розписом та з метою встановлення їм надбавок за високі досягнення у праці, які передбачені підпунктом 1 "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", враховуючи обсяги фонду заробітної плати Апарату, пропозиції керівників структурних підрозділів у формі службових записок, підготовлених відповідно до згаданого у позовній заяві розділу 12 Положення про встановлення та виплату надбавок і доплат, преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Апарату Ради національної безпеки і оборони України, що затверджене розпорядженням Секретаря РНБО України від 21.06.2011 № 65/2011, робочою групою було опрацьовано пропозиції та запропоновано Секретарю Ради проект розпорядження про нарахування надбавок за високі досягнення у праці.

При цьому, робочою групою під час розгляду питання про формування переліку працівників, яким нараховуватиметься надбавка за високі досягнення у праці та надбавки за безпосереднє розроблення проектів нормативно-правових актів, проведення їх експертизи, було ухвалено не включати позивача до такого переліку.

Підставами для цього рішення було те, що:

- надбавка за високі досягнення у праці встановлюється керівним працівникам і спеціалістам відділів, інших структурних підрозділів, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи);

- позивачем у період з 05.05.2014 по 07.07.2014 не опрацьовано жодного документу, що підтверджується службовою запискою заступника завідувача юридичного відділу Є. Шутого, якому позивач безпосередньо був підпорядкований та довідкою Апарату Ради.

Крім того, при прийнятті такого рішення були враховані роз'яснення, викладені у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 07.11.2007 № 8379/0/14-07/13 "Щодо встановлення надбавок за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи державним службовцям".

Отже, враховуючи наведені фактичні обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час прийняття розпорядження від 21.05.2014 № 281/2014 "Про встановлення надбавок за високі досягнення у праці" відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: О.М. Романчук

С.Б. Шелест

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Романчук О.М

Шелест С.Б.