Справа № 802/3428/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2015 р. Справа № 802/3428/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Сінька А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Вінницької обласної державної адміністрації

про: визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії.

В ході розгляду справи судом на обговорення представників сторін поставлено питання про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі, вважаючи, що вказані вимоги підлягають розгляду адміністративним судом.

Представник відповідача проти закриття провадження у справі не заперечував.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у цій справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З аналізу вказаної норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Для визначення спору як такого, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, має бути законодавче уповноваження хоча б одного суб`єкта владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Тому слід вважати, що до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб'єкти владних повноважень.

У відповідності до п.4 ч. 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори, що виникають з приводу укладення, виконання, припинення, скасування чи визнання недійсними адміністративних договорів.

Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин.

Під справами адміністративної юрисдикції слід розуміти такі справи, які мають розглядатися в адміністративних судах і предметом судового розгляду яких є публічно-правові спори, в яких однією із сторін є обов'язково орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За визначенням понять, що даються у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України:

- справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частина перша);

- суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частина перша).

Таким чином, згідно з положеннями статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта, а цей суб'єкт, відповідно, зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Вінницької обласної державної адміністрації в укладені з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі водного фонду (став в урочищі "Гречаний"), яка знаходиться на території Головеньківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, загальною площею 3, 8935 га;

визнати протиправною відмову Вінницької обласної державної адміністрації в укладені з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі водного фонду (став в урочищі "Глибока"), яка знаходиться на території Головеньківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, загальною площею 1,6807 га;

зобов`язати Вінницьку обласну державну адміністрацію укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі водного фонду (став в урочищі "Гречаний"), яка знаходиться на території Головеньківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, загальною площею 3, 8935 га;

зобов`язати Вінницьку обласну державну адміністрацію укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі водного фонду (став в урочищі "Глибока"), яка знаходиться на території Головеньківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, загальною площею 1,6807 га.

Фактично предметом спору у справі, що розглядається, є відносини з приводу укладення договору оренди землі.

Відповідно до п. в) ст. 80 Земельного кодексу України держава є суб'єктом права власності на землі державної власності та реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Статтями 1, 2, 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а, отже, суб'єкт владних повноважень - обласна державна адміністрація - владних управлінських функцій не здійснювала.

А тому, в даному випадку, Вінницька обласна державна адміністрація не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України, і в даних правовідносинах виступає як суб`єкт договірних відносин.

При цьому суд, керуючись ст. 244-2 КАС України, приймає до уваги правову позицію колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленої у постановах від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14), відповідно до якої відповідач як власник землі (відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України) вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом та при цьому він не здійснює владних управлінських функцій.

Таким чином, дані правовідносини сторін не відповідають нормативному визначенню справи адміністративної юрисдикції, оскільки відносини позивача та відповідача не засновані на адміністративному, іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських або контрольних функцій відповідачем.

Отже, відсутній публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, а пов'язані з вирішенням питання в земельних відносинах.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В той же час. згідно із ч. 2 ст. 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно зі статтею 15 Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд зазначає, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спав".

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії закрити.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович