Справа № 822/548/15
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/548/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:позивача, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_3) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції (Ярмолинецьке відділення) Хмельницької області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.01.2013 року №, №.

Позовні вимоги мотивував тим, що за результатами проведеної планової виїзної перевірки Ярмолинецьким відділенням Городоцької МДПІ складений акт №12/17-2/НОМЕР_1 від 21.12.2012 року. На підставі висновків акту податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 08.01.2013 року № та №. На думку позивача перевірка була проведена з порушенням норм податкового законодавства, а висновки, зазначені в акті перевірки від 21.12.2012 року є незаконними і необґрунтованими. Позивач вказує, що в порушення норм податкового законодавства відповідачем було складено два взаємовиключних акти, один про недопущення до перевірки, а інший про результати проведення перевірки по якому застосовано спірні податкові повідомлення - рішення. Просив оскаржуванні податкові повідомлення-рішення скасувати в повному обсязі.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.04.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.07.2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.02.2015 року касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволена частково. Постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.04.2013 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.07.2013 року у справі №822/1462/13-а - скасовані. Справа № 822/1462/13-а направлена на новий судовий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.

В судовому засіданні протокольною ухвалою, на підставі ч.6 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) було замінено Ярмолинецьке відділення Городоцької об'єнаної державної податкової інспекції Хмельницької області на Городоцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у адміністративному позові.

Представники відповідача в попередньому судовому засіданні та представник в судовому засіданні позов не визнали, про що надали письмове заперечення. У своїх поясненнях зазначають, що в періоді який перевірявся, зокрема у І кварталі 2011 року ОСОБА_3 перебував на спрощеній системі оподаткування та виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) у сумі 501055,89 грн. З 01.04.2011 року по 31.12.2011 року відповідач перебував на загальній системі оподаткування та задекларував дохід у сумі 4382834,10 грн. та витрати у сумі 4076915,47 грн. Стверджують, що в порушення п.138.2, п.134.4 ст. 138 та п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ФО-П ОСОБА_3 витрати у розмірі 4076915,47 грн., які задекларовані в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік (Вх. №14909 від 09.02.2012 року) документально не підтверджені, в результаті чого ОСОБА_3 було донараховано 694581,25 грн. податку з доходів фізичних осіб. Крім того, вказують, що ФО-П ОСОБА_3 до перевірки не надані податкові накладні, які підтверджують податковий кредит з ПДВ за травень-липень та грудень 2011 року нагальну суму 354915 грн. А тому просили в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

В силу ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що в період з 27.08.2012 року по 29.08.2012 року та в період з 07.12.2012 року по 17.12.2012 року, посадовими особами Городоцької МДПІ, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 за період з 11.02.2011 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 21.12.2012 року № 12/17-2/НОМЕР_1 та встановлено порушення позивачем вимог: - пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за період, що перевірявся, на 354915 грн.; - пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 694581,25 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 08.01.2013 року винесені податкові повідомлення-рішення: №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 393978,50 грн., з яких 354915 грн. - за основним платежем та 39063,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 868226,56 грн., з яких 694581,25 грн. - за основним платежем та 173645,31 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з акта перевірки № 12/17-2/НОМЕР_1 від 21.12.2012 року підставами для донарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючих про неправомірність формування позивачем витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціях за період, що перевірявся. При цьому податковий орган посилався на неможливість документального підтвердження позивачем відповідних витрат, пов'язаних з його господарською діяльністю та сум податкового кредиту, у зв'язку з відмовою надати такі документи перевіряючим під час проведення перевірки.

Суд не погоджується із такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що за період з 11.04.2011 року по 31.12.2011 року суб'єктом підприємницької діяльності задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 454590 грн.

В акті перевірки зафіксовано, що за період з 01.04.2011 року до 31.12.2011 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування.

За період, що перевірявся суб'єктом підприємницької діяльності задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 454590 грн.

В періоді, що перевірявся позивач мав господарські відносини із контрагентами: ПП "Алюпак", ТОВ "ТБК Оріон", ТОВ "ВІП Союз", ТОВ "УА Реалті", ТзОВ "Вінісін", ПП "Ніка-Трансплюс", ТОВ "БКК Інтермарр", ПП "ТАРТАК", ФОП ОСОБА_4, ТзОВ "Стиль", ФОП ОСОБА_5, ВАТ "Будматеріали",, ДП Хотинський лісгосп, ТОВ "Олевськліспром", ПП "Освод", ТзОВ "Таркетт Вінісін", ТОВ "Торгова група "Тиса", ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Олевськліспром", ТОВ "Коріс "АМ", ТОВ "Укрбудкомплектація", ДП "Гангсо Україна", ТОВ "ЕК "ВЕРЕС".

Реальність проведення господарських операцій з контрагентами підтверджується наданими до матеріалів справи копій податкових накладних, платіжних доручень, видаткових накладних, актів приймання - здачі виконаних робіт, рахунків-фактур, та специфікації. Наведені первинні матеріали відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (а.с.146-250 т.1, а.с.1-182 т.2).

Також, судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що в оформлених первинних документах відсутні порушення.

Крім того, господарська мета прослідковується з аналізу транспортування товарно - матеріальних цінностей та цін придбання та реалізації товарів (робіт,послуг) за вересень 2011 року, наведене об'єктивно підтверджується даними наведеними в акті від 21.12.2012 року (а.с.20 т.1).

Крім того, щодо реальності господарських операцій із вказаними контрагентами підтверджуються щомісячними, щоквартальними актами звірки, оскільки мало місце відшкодування ПДВ.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Таким чином, ПК України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

За змістом наведених норм, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), які в подальшому використовуються у межах господарської діяльності платника податку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат.

Констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акта перевірки).

В контексті даної спірної ситуації акт податкового органу не містить будь-якого документального підтвердження стосовно не виконання фінансово-господарських взаємовідносин позивача по взаєморозрахунках з контрагентами, а викладені у ньому висновки не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

З 01 січня 2011 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного кодексу України, зокрема частину першу статті 203 викладено у новій редакції та доповнено частиною третьою статтю 228. Так, із набуттям чинності зазначеними змінами, податкові органи не повинні посилатися на нікчемність правочинів та господарських зобов'язань платників податків відповідно до частин 1 та 2 статті 228 ЦК України як на правову підставу для донарахування податкових зобов'язань.

За таких умов, органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку на підставі частини 3 статті 228 ЦК України чи статті 207 Господарського кодексу України доводити недійсність правочинів, які, на їх думку, укладені платниками податку з метою, яка завідомо суперечна інтересам держави та суспільства і полягає в ухиленні від оподаткування.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо нікчемності укладених договорів, оскільки це не є предметом розгляду справи щодо визначення податковим органом сум податкових зобов'язань.

Натомість, досліджені судом докази свідчать про те, що сторони договору: позивач та його контрагенти не тільки вчинили всі дії, необхідні для забезпечення реального виконання договору, а й виконали договори. Зазначене підтверджується первинними документами, оформленими з дотриманням вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Результати цих операції відображені позивачем в бухгалтерському та податковому обліку.

Суд також не бере до уваги доводи представників відповідача, стосовно відсутності мети господарських операцій позивача із контрагентами, що на їх думку підтверджує порушення позивачем вимог податкового законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів із контрагентами ПП "Алюпак", ТОВ "ТБК Оріон", ТОВ "ВІП Союз", ТОВ "УА Реалті", ТзОВ "Вінісін", ПП "Ніка-Трансплюс", ТОВ "БКК Інтермарр", ПП "ТАРТАК", ФОП ОСОБА_4, ТзОВ "Стиль", ФОП ОСОБА_5, ВАТ "Будматеріали",, ДП Хотинський лісгосп, ТОВ "Олевськліспром", ПП "Освод", ТзОВ "Таркетт Вінісін", ТОВ "Торгова група "Тиса", ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Олевськліспром", ТОВ "Коріс "АМ", ТОВ "Укрбудкомплектація", ДП "Гангсо Україна", ТОВ "ЕК "ВЕРЕС", їх реальність безпосередньо підтверджується наявними в матеріалах справи документами. За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що вести мову про завищення позивачем податкового кредиту неможливо, оскільки суми ПДВ правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях за відповідні періоди, на основі отриманих податкових накладних.

Крім того, суд звертає увагу на те, що перевірками проведеними відносно контрагентів з якими у позивача були господарські відносини, підтверджена правомірність включення до складу податкового кредиту сум по операціях із вказаними контрагентами, що в свою чергу представниками відповідача не заперечується.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року в адміністративній справі №822/2331/13-а (яка набрала законної сили відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року) адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задоволено. Постановлено визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Городоцької міжрайонної ДПІ (Ярмолинецьке відділення) № від 15.03.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що частина періоду, а саме з 01.07.2011 року по 31.10.2011 року, яка була предметом проведення перевірки, на підставі висновків акта якої було винесене податкове повідомлення-рішення № від 15.03.2013 року, яке було скасоване вище вказаною постановою, входить до періоду, який є предметом розгляду даної адміністративної справи, суд вважає за необхідне взяти до уваги обставини встановлені цим судовим рішенням.

Крім того, суд бере до уваги, що постановою слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідування СУ ФР ГУ Міндоходів у Хмельницькій області О.О. Шуляк від 31.10.2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 31 січня 2013 року у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України.

Крім цього, суд вважає доцільним зазначити, що факт фіктивності фінансово-господарської діяльності позивача може бути встановлено лише на підставі рішення суду. Однак, такого рішення суду відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції (Ярмолинецьке відділення) Хмельницької області № від 08.01.2013 року та № від 08.01.2013 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А суд, згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції (Ярмолинецьке відділення) Хмельницької області № від 08.01.2013 року та № від 08.01.2013 року.

Стягнути з державного бюджету Украни на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 5046,8 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19 березня 2015 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя Г.В. Лабань