Справа № 810/1270/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ К/800/44847/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2014

у справі № 810/1270/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про відмову в реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 платником єдиного податку та зобов'язання ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області зареєструвати його платником єдиного податку відповідно до поданої 16.12.2013 заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014, позов задоволено частково; визнано протиправною відмову Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області у реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 як платника єдиного податку, оформлену листом від 31.12.2013 № 1853/с/17-2; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області повторно розглянути заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 16.12.2013 про застосування спрощеної системи оподаткування та прийняти рішення за результатами її розгляду відповідно до вимог чинного податкового законодавства та з урахуванням обставин, що стали підставою для визнання судом протиправною відмови у реєстрації позивача як платника єдиного податку, оформленої листом Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 31.12.2013 № 1853/с/17-2; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 2 004871 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця з 09.11.2006, як платник податків позивач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області.

16.12.2013 позивач подав до податкового органу заяву про перехід на спрощену систему оподаткування, відповідно до якої датою переходу на спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку визначено 01.01.2014, група платників єдиного податку - друга.

Листом від 31.12.2013 № 1853/с/17-2 Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області відмовила у реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 як платника єдиного податку, посилаючись на наявність у позивача на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку податкового боргу, що складається з недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 8 619,50 грн., що суперечить вимогам, встановленим ст. 291 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Статтею 299 Податкового кодексу України визначено порядок видачі, отримання та анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Так, пунктом 299.9 ст. 299 зазначеного Кодексу визначено підстави для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у видачі суб'єкту господарювання свідоцтва платника єдиного податку, серед яких зазначено, невідповідність такого суб'єкта господарювання вимогам статті 291 цієї глави.

Не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пп. 291.5.8 п. 291.5 ст. 291 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України зазначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»)

Відмовляючи в реєстрації платника єдиного податку, податковий орган виходив з наявності у платника податків заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8 619,50 грн., який, на думку податкового органу, є податковим боргом.

Однак, з огляду на викладені норми законодавства вбачається, що зазначений внесок є різновидом страхового внеску і регламентується нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Крім того, судами правомірно застосована норма ч. 2 ст. 11 КАС України щодо необхідності виходу за межі позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням визнання судом першої інстанції протиправності попередньої відмови у реєстрації платником єдиного податку, враховуючи те, що лише податковий орган приймає рішення про реєстрацію суб'єкта господарювання платником єдиного податку або відмову у такій реєстрації.

За вказаних обставин, меж перегляду, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 та постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний