Справа № 826/6017/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2015 р. м. Київ К/800/65012/14

Вищий адміністративний суд України в складі суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Вишняк О.

за участю:

представника позивача Фрідмана І.І., Пугайка О.В.,

представника відповідача Суботі О.В.,

представника третьої особи Ткачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційної скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Проект-А» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві (далі - відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - третя особа), в якому просили:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на будівлю адміністративно-побутового комплексу (літера С), загальною площею 18405 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, будинок 12 за третьою особою;

- зобов'язати відповідача внести до Державного реєстру прав відповідний запис про реєстрацію права власності на будівлю адміністративно-побутового комплексу (літера С), загальною площею 18405 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, будинок 12 за позивачем на підставі заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень (реєстраційний номер: 16730, дата і час реєстрації заяви: 11.01.2013 14:39) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 47738 від 16.01.2013 14:12:31).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи,12. Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві прийнято рішення про реєстрацію права власності на вказане приміщення за публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк".

Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2014 року касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» залишена без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 червня 2013 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року - без змін.

Постановою Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року заява товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» задоволена частково.

Ухвала Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2014 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, позивач просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Також до Вищого адміністративного суду України були надані письмові пояснення представника третьої особи від 10 лютого 2015 року разом з доданою до них постановою Головного слідчого управління МВС України від 16 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження у яких, зокрема, постановлено про скасування арешту на нежитлові будівлі розташовані за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 12-А, 12-В, 12-С, накладеного постановою слідчого ГСУ МВС України Лєдовським Ю.М. від 17 серпня 2012 року.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 лютого 2010 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва позивачу видано свідоцтво про право власності на будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12, після чого позивач здійснив державну реєстрацію свого права в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

В подальшому, між позивачем та третьою особою виникли спори щодо права власності на вказаний об'єкт нерухомості, які були розглянуті господарськими судами.

Рішенням господарського суду м. Києва від 7 вересня 2012 року у справі № 5011-14/7961-2012 визнано недійсним правочин, на підставі якого позивач у 2010 році отримав свідоцтво про право власності на спірну будівлю.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10 вересня 2012 року у справі № 5011-66/7999-2012 за третьою особою визнано право власності на будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літ.А), на будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12 (літ.С) та нежитлові будинки, також розташовані за адресою: м. Київ, вул. Амосова Миколи, 12.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17 вересня 2012 року у справі № 5011-33/8037-2012 визнано недійсним договір іпотеки, за яким позивач передавав об'єкт нерухомості по вул. Амосова Миколи, 12 іншій юридичній особі в забезпечення своїх зобов'язань.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2012 року у справі № 2/349 відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю «Проект-А» в задоволенні позову про визнання права власності на будівлю по вул. Амосова Миколи, 12

Всі вищезгадані рішення господарських судів набрали законної сили і на час розгляду адміністративного позову не були скасовані чи змінені у передбаченому законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що власником будівлі з 14 листопада 2012 року є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», оскільки право власності на спірний об'єкт нерухомості визнано за останнім в судовому порядку (справа № 5011-66/7999-2012) за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до приватного акціонерного товариства «Ен ЕС Ай Констракш», товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Фінексбанк», про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішення в даній справі набрало законної сили 14 листопада 2012 року.

Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 17 вересня 2012 року у справі № 5011-33/8037-2012 визнано недійсним договір іпотеки від 17 лютого 2012 року позивача з публічним акціонерним товариством «Фінексбанк».

Рішення набрало законної сили 29 жовтня 2012 року.

Оскільки постановою слідчого ГСУ МВС України Лєдовського Ю.М. від 17 серпня 2012 року заборонено укладати цивільно-правові угоди щодо об'єкту нерухомості, проте ніяких заборон на здійснення реєстраційних дій на виконання рішень судів постанова слідчого не містить, суди попередніх інстанцій зробили висновок про те, що постанова слідчого не є документом, що зупиняє виконання рішення господарського суду, яким власником приміщень визнано публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Вищий адміністративний суд України погоджується з остаточними висновками адміністративних судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Преамбулою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-ІV (далі - Закон № 1952-ІV) передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Закон № 1952-ІV регулює відносини, пов'язані із державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За нормою пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-ІV (в редакції від 1 січня 2013 року), державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У відповідності з приписами пунктів 4, 5, 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заявлене право вже зареєстровано.

Відповідно до частини тринадцятої статті 15 Закону № 1952-ІV, порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 22 червня 2011 року № 703 затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусу заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти, 7, 10 Порядку).

Разом з тим, підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень слугує рішення судів, що набрали законної сили, що закріплено пунктом п'ятим частини першої статті 19 Закону № 1952-ІV.

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Так, оскільки третьою особою надано відповідачу всі документи, необхідні для здійснення реєстрації права власності на об'єкти нерухомості, у відповідача не було підстав для відмови в здійсненні реєстрації та виник обов'язок здійснити таку реєстрацію.

Тому відповідач розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та врахувавши рішення суду про визнання за останнім права власності на об'єкт нерухомості, при здійсненні реєстраційних дій діяв в межах своїх повноважень та на підставі закону, що унеможливлює задоволення позову.

Щодо заборони відчуження відповідно до постанови слідчого Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України від 17 серпня 2012 року слід зазначити, що вказана заборона не поширюється на банк, оскільки була накладена слідчим саме в інтересах третьої особи, як іпотекодержателя майна та забороняє укладати цивільно-правові угоди щодо об'єкту нерухомості, проте ніяких заборон на здійснення реєстраційних дій на виконання рішень судів постанова слідчого не містить.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Окрім того, як зазначалось вище постановою Головного слідчого управління МВС України від 16 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження було скасовано арешт на майно, яке було обтяжене.

Щодо правового висновку Верховного Суду України, про неможливість здійснення державним реєстратором реєстраційних дій за умови наявності в Єдиному реєстрі заборон припису про заборону відчуження майна до поки таке обтяження не буде зняте, то, не заперечуючи проти такого висновку в загальному, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне відхилитись від нього у цьому конкретному випадку саме з тих підстав, що постанова слідчого стосовно заборони відчуження майна третьої особи, накладена для забезпечення прав останньої, а реєстраційною дією такі права лише підтверджені.

Окрім того, і це має вирішальне значення, за наявності згаданих судових рішень у позивача не було підстав заявляти позов, оскільки діями реєстратора його суб'єктивне право не порушено.

Суд також звертає увагу на те, що подачею даного позову товариство з обмеженою відповідальністю "Проект-А" намагається вирішити спір про цивільне право, яке не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Проект-А» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: