Справа № 666/5142/14-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 666/5142/14-а

Категорія: 5.5 Головуючий в 1 інстанції: Заболотний В.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонської міської ради на постанову Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, треті особи Південно-Українська гідрогеологічна експедиція, Державний комітет природних ресурсів України, Причорноморське ДРГП про визнання бездіяльності противоправною та зобов'язання прийняти квартиру до комунальної власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що він з травня 1971 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1. Зазначену квартиру від Південно-Української комплексної гідрогеологічної та інженерно-геологічної партії отримав його батько ОСОБА_2, який працював майстром буріння на зазначеному підприємстві. У 1994 році Південно-Українська комплексна гідрогеологічна та інженерно-геологічна партія була реорганізована, при цьому будинок АДРЕСА_1 нікому на баланс не передавався. На теперішній час зазначений будинок не знаходиться на балансі ні в одній організації міста. Відповідно до листа Південно-Української гідрогеологічної експедиції зазначене підприємство згідно Наказу № 45 від 21.04.1994 року ввійшло до складу ДРП «Причоррноморгеологія», вищеназваний будинок на баланс Причерноморгеології не передавався. Управління житлового господарства Департаменту житлово - комунального господарства Херсонської міської ради листом від 26.07.2013р. № 01-05/107 повідомило, що житловий будинок АДРЕСА_1 не належить до комунальної власності міської територіальної громади, на балансовому обліку департаменту житлово-комунального господарства міської ради не перебуває. За зверненням до Дніпровської районної у місті ради встановити власника будівлі не вдалося. 21.02.2014 року позивач звернувся до Херсонської міської ради з заявою про прийняття квартири, у якої він проживає, до комунальної власності міста проте йому було відмовлено. Таким чином, позивач як мешканець квартири, в якої на законних підставах проживаю з травня 1971 року, став заручником безвідповідальних дій чиновників колишнього підприємства та Херсонської міської ради, які штучно створили проблеми для мешканців будинку. З вини Херсонської міської ради він не може приватизувати займану квартиру, не може зареєструвати у квартирі інших його родичів, він не може розпорядитися квартирою, та скористатися іншими правами, наданими йому чинним законодавством України. У зв'язку з цим, позивач просить суд визнати противоправною бездіяльність Херсонської міської ради.

Постановою Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 2014 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано противоправною бездіяльність Херсонської міської ради.

Зобов'язано Херсонську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2014 року, щодо прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності міста на пленарному засіданні міської ради.

Не погоджуючись з даною постановою суду Херсонська міська рада подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, з травня 1971 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується реєстрацією місця проживання у паспорті серія НОМЕР_1 виданий 20.01.1998 року ОСОБА_1, а також довідкою голови квартального комітету від 17.07.2013року за № 58. Зазначену квартиру від Південно-Української комплексної гідрогеологічної та інженерно-геологічної партії отримав позивача батько ОСОБА_2, який працював майстром буріння на зазначеному підприємстві.

У 1994 році Південно-Українська комплексна гідрогеологічна та інженерно-геологічна партія була реорганізована, при цьому будинок АДРЕСА_1 нікому на баланс не передавався.

Відповідно до Листа від 21.08.2013 року. № 02/813 Причерноморське державне регіональне геологічне підприємство та листом від 23.08.2013 року № 890 казенне підприємство «Південекогеоцентр» також повідомили про те, що спірний будинок не знаходиться на балансі зазначених підприємств.

Крім того Управління житлового господарства Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради листом від 26.07.2013 року № 01-05/107 повідомило, що житловий будинок АДРЕСА_1 не належить до комунальної власності міської територіальної громади, на балансовому обліку департаменту житлово-комунального господарства міської ради не перебуває. За зверненням до Дніпровської районної у місті ради встановити власника будівлі не вдалося.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Управління комунальної власності безпідставно, в порушення норм діючого законодавства, стало вимагати від позивача клопотання власника вказаної квартири, свідоцтво, про право власності, довідку з ЖЕК по формі № 2 про склад сім'ї та займану жилу площу, що не передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності".

В ході судового розгляду встановлено, що Житловий будинок по вул. Шишикіна з 1994 року не перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні ні у жодного підприємства, що підтверджується наданими до позовної заяви листами. Крім того, спір йде не про будинок у цілому, а про квартиру позивача як об'єкт житлового фонду.

За змістом п.51 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності.

На підставі ст. 3 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" передбачено, що ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити у тому числі і від відповідних органів місцевого самоврядування.

Отже, відповідні органи місцевого самоврядування можуть самостійно ініціювати передачу об'єкта права державної власності у комунальну власність та розглянути це питання на пленарному засіданні міської ради.

Згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств.

В даному випадку, не має ні банкротства, ні зміни форми власності, чи ліквідації підприємства, а має місце реорганізація, а саме перетворення підприємства.

За правилами абз.2 п.1 зазначеного Положення, передача в комунальну власність відомчого житлового фонду в інших випадках здійснюється з дотриманням вимог також Законів України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», «Про місцеве самоврядування в Україні та інших законодавчих актів.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 2014 року у справі № 666/5142/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 30 березня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян