Справа № 810/784/15
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року 810/784/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Синяківської сільської ради; Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Головного управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Синяківської сільської ради, Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Синяківської сільської ради від 07.11.2007 №59, на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007 на об'єкт: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007, що видане на підставі рішення Виконавчого комітету Синяківської сільської ради від 07.11.2007 №59, на об'єкт: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Вишгородського бюро технічної інвентаризації від 22.01.2008 №17459001, яким прийнято рішення про реєстрацію права власності на об'єкт: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2;

- визнати протиправними дії Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 2307098: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2;

- зобов'язати Реєстраційну службу Вишгородського районного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 2307098: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 не будучи власником земельної ділянки без достатніх на те правових підстав оформила на своє ім'я право власності на об'єкти нерухомості, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Також вказує на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.11.2014 у справі №5/2-2038/2007 скасоване рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2007 на підставі якого ОСОБА_2 було отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007 та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Вишгородського бюро технічної інвентаризації від 22.01.2008 №17459001.

Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справу були повідомлені належним чином, але про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами.

З Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Серії ССВ №884994 від 15.05.2007 №14552949 вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. за №6542, був власником будинку: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, крім господарських споруд «С» та «Т», прибудови до житлового будинку «а1», які є самочинним будівництвом.

В червні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про визнання права власності на самочинно збудовані споруди «С» та «Т», прибудови до житлового будинку «а1», що знаходяться за вищезазначеною адресою.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2007 задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на самовільну забудову - прибудову «а1» до житлового будинку із збільшенням загальної площі на 207 м.кв., збільшенням житлової площі на 113,5 м.кв., споруди: сарай «Т», вольєр «С», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії САВ №975685 від 05.12.2007 на об'єкт: загальна площа 275,5 кв.м., житлова площа 152,5 кв.м.; житловий будинок, А, 275,5 кв.м.; госпблок, Л; навіс, М; убиральня, Н; навіс, О; літній душ, П; убиральня, Р; вольєр, С; сарай, Т; навіс, У; навіс, Ф; вимощення, І, ІІ; огорожа, 1-5, 7-9; колонка, під Т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З даного Свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що воно видане на підставі рішення Виконавчого комітету Синяківської сільської ради від 07.11.2007 №59.

Так, з наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.01.2008 №17459001 вбачається, що 22.01.2008 Вишгородським бюро технічної інвентаризації на підставі Свідоцтва про право власності Серії САВ №975685 від 05.12.2007 та рішення Виконавчого комітету Синяківської сільської ради від 07.11.2007 №59 прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та присвоєно реєстраційний номер 2307098.

Проте, не погоджуючись з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2007, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.11.2014 у справі №5/2-2038/2007 скасовано заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2007 та прийнято нове, яким у задоволенні позову про визнання права власності відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції Апеляційний суд Київської області в своєму рішенні зазначив, що з державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.06.2007 Серії НОМЕР_2 вбачається, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1. При цьому матеріали справи не містять документів щодо права власності чи користування ОСОБА_2 земельною ділянкою під самочинними спорудами. За таких умов апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2007 про визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинно побудовані на земельній ділянці ОСОБА_1 споруди не відповідає вимогам закону.

Позивач вважає, що оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.11.2014 у справі №5/2-2038/2007 скасовано заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03.10.2007, всі правовстановлюючі документи підлягають скасуванню у судовому порядку.

Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, суд звертає увагу на таке.

Частиною 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних суддів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, однією з вимог позивача є визнання протиправними та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Вишгородського бюро технічної інвентаризації від 22.01.2008 №17459001, які були видані ОСОБА_2.

Отже, зазначені вимоги не пов'язана із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері саме публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Кім того, відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, а тому, якщо позивач вважає, що його право власності порушено іншими особами, захист цього права здійснюється у спосіб, визначений цивільним судочинством.

Суд звертає увагу, що вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності і скасування права власності є суто спором про цивільне право, що не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто у цьому випадку спір має ознаки цивільно-правового, який має вирішуватися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Суд також вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що в адміністративному судочинстві суд оцінює законність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах з позивачем і не може постановляти рішення про позбавлення суб'єктивних прав іншого суб'єкта приватного права, який не є відповідачем в адміністративній справі. Однак відмова в позові в адміністративній справі матиме преюдиційне значення, що може негативно вплинути на захист прав у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання протиправними та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Вишгородського бюро технічної інвентаризації від 22.01.2008 №17459001.

Що стосується вимоги позивача про скасування рішення Виконавчого комітету Синяківської сільської ради від 07.11.2007 №59, на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007, то суд зазначає таке.

Вказане позивачем рішення органу місцевого самоврядування за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права, який є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям. Тому це рішення як адміністративний акт, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям, не може бути скасовано чи змінено.

Аналогічна правова позиція розкрита в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому Конституційний Суд України постановив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таких саме висновків, щодо віднесення розпоряджень голів органу місцевого самоврядування, як і оскаржуваного рішення, до ненормативних правових актів дійшов Верховний Суд України у постанові від 05.03.2012.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування рішення Виконавчого комітету Синяківської сільської ради від 07.11.2007 №59 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 2307098, суд зазначає таке.

Положеннями частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Тобто, судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.04.2012.

Відповідно до вимог частини першої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області із заявою про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 2307098. Таких доказів не надано і на день розгляду справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене, Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області не було порушено жодних прав чи законних інтересів позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії суд може лише як засіб відновлення порушеного права.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання протиправними дій Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 2307098, так як в матеріалах справи відсутні належні докази того, що такі дії були вчиненні саме Реєстраційною службою.

В той же час, суд вважає, що у даному випадку захист порушеного права позивача на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірне майно, може бути здійснено шляхом пред'явлення позову у порядку цивільного судочинства з іншим предметом спору.

Обов'язок доказування визначений у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, частина перша даної норми встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина друга даної статті визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки відповідачем не понесено судових витрат, судові витрати стягненню на користь відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69-71, 86, 94, 128, 157, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в адміністративній справі №810/784/15 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 від 05.12.2007 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Вишгородського бюро технічної інвентаризації від 22.01.2008 №17459001.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.