Справа № 820/19087/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 р.Справа № 820/19087/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Зарицької Т.В.

представника позивача - Філатова П.А.

представника відповідача - Куроп'ятник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. по справі №820/19087/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт", звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 04.10.2013 р. №, від 13.02.2014 р. №, від 18.06.2014 р. №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, слугували висновки податкового органу про те, що взаємовідносини позивача із контрагентами - ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" та ТОВ "Трейд-Имекс" не спрямовані на реальне настання правових наслідків. Разом з тим, оскільки у позивача наявні всі первині документи які підтверджують факт взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, то він мав встановлене законом право на віднесення сум по даним взаємовідносинам до складу витрат, що підлягають оподаткуванню та формування на їх підставі суми податкового кредиту з податку на додану вартість. В зв'язку з чим, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства є помилковими, та як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення - незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова від 04.10.2013 р. №, від 13.02.2014 р. №, від 18.06.2014 р. №, №, №, прийняті щодо ТОВ "ТП "Агронафтопродукт".

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, зокрема на порушення вимог ст. 139, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 201.4 ст. 201 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувала інформація встановлена при перевірці контрагентів позивача по ланцюгу постачання. Так, за наслідками проведеної перевірки контрагентів позивача - ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" та ТОВ "Трейд-Имекс" була встановлена неможливість реального здійснення даними підприємствами фінансово-господарських операцій із контрагентами, у т.ч. позивачем. Враховуючи наведене, відповідач вказує, що встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, та як наслідок, спірні податкові повідомлення рішення є законними та обґрунтованими.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та перебуває на обліку як платник податків та зборів в ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова.

Співробітниками ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" за лютий 2013 р., за результатами якої складено акт №407/20-30-22-01/31149289 від 30.08.2013 р.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п. 201.4 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 122003 грн. та заниження ПДВ у сумі 122003 грн., у т.ч. за лютий 2013 р. на суму 122003 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова прийняте податкове повідомлення-рішення № від 04.10.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 122003,00 грн. та за штрафними санкціями - у сумі 61001,50 грн.

Також, співробітниками ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ "НВП "Спеценергосервіс" за квітень 2013 р., за результатами якої складено акт №136/20-30-22-03/31149289 від 15.01.2014 р.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог ст. 198, п. 200.1, ст. 201 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 52055 грн. у квітні 2013 р.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова прийняте податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2014 року про зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість у сумі 52055,00 грн.

Крім того, співробітниками ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" за березень 2013 р. та з ТОВ "Трейд-Имекс" за грудень 2013 року, за результатами якої складено акт №1990/20-30-22-03/31149289 від 26.05.2014 р.

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- ст. 139 ПК України, що призвело до завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 12384858 грн., та як наслідок, заниження сум податку на прибуток всього у сумі 2353123 грн. у 2013 р.;

- ст. 198, п. 200.1, ст. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ, на загальну суму 2451477 грн. та внаслідок чого заниження зобов'язань з ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у сумі 2451477 грн., також завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 25494 грн. у грудні 2013 р.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 18.06.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 3677215,50 грн.;

- № від 18.06.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 3529684,50 грн.;

- №720302203 від 18.06.2014 року, яким зменшено розмір від'ємного значення з ПДВ у сумі 25494,00 грн.

Не погодившись із правомірністю вищевказаних податкових повідомлень-рішень, позивач провів процедуру їх адміністративного оскарження, за наслідком якої, рішеннями ГУ Міндоходів у Харківській області та Міністерства доходів і зборів України скарги залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактично підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, слугувала інформація встановлена при перевірці контрагентів позивача - ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" та ТОВ "Трейд-Имекс", за наслідками якої встановлена неможливість реального здійснення даними підприємствами фінансово-господарських операцій із контрагентами, у т.ч. позивачем.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої виходив з того, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, використання придбаних товарів (наданих послуг) у власній господарській діяльності, підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. Податковим органом під час розгляду справи не було надано доказів того, що операції позивачем не проводились. В зв'язку з чим, позивач мав встановлене законом право на віднесення сум по даним взаємовідносинам до складу валових витрат та формування на їх підставі податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки порушення контрагентами правил здійснення податкової дисципліни та господарської діяльності (як-от відсутність за місцем реєстрації, несплата податків та зборів у необхідному розмірі тощо) тягне негативні наслідки лише до цієї особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" у перевіряємий період мало господарські відносини із ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" та ТОВ "Трейд-Имекс".

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по даним взаємовідносинам до складу витрат, що підлягають оподаткуванню та формування на їх підставі податкового кредиту з податку на додану вартість, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи було встановлено, що позивач у спірний період здійснював діяльність у сфері будівництва на підставі відповідної ліцензії на здійснення будівельних робіт серії АВ №512806, що видана ДАБК 08.02.10 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі договору від 15.01.13 р. № 15/01 було придбано у ТОВ "Елінг Буд XXI" щебінь з природного каменю для будівельних робіт, марки М 1000, фракція 40-70 у кількості 1678,309 куб. м. на загальну суму 732018,00 грн.

Факт виконання умов вищезазначених договірних відносин підтверджується наданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних.

Частиною 2 статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі - Правила) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Позивачем на підтвердження факту транспортування придбаного товару надано та долучено до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Елінг Буд XXI" на адресу позивача виписані податкові накладні № 1 від 01.02.13 р., № 2 від 02.02.13 р., № 3 від 04.02.13 р., №4 від 05.02.13 р., № 6 від 06.02.13 р., №7 від 07.02.13 р., №9 від 08.02.13 р., № 11 від 09.02.13 р., № 12 від 11.02.13 р., № 15 від 12.02.13 р., № 16 від 13.02.13 р., № 18 від 14.02.13 р., № 20 від 15.02.13 р., № 22 від 16.02.13 р., № 23 від 18.02.13 р., № 25 від 19.02.13 р., № 27 від 20.02.13 р., № 30 від 21.02.13 р., №33 від 22.02.13 р., № 35 від 23.02.13 р., № 36 від 25.02.13 р., № 38 від 26.02.13 р., № 40 від 27.02.13 р., № 42 від 28.02.13 р.

В податковому обліку та в реєстрі отриманих податкових накладних, податковій декларації позивача, податок на додану вартість у сумі 122003,00 грн. був віднесений до податкового кредиту лютого 2013 року.

Крім того, згідно договору поставки від 31.01.13 р. № 31/01 позивач придбав у ТОВ "НВП "Спеценергосервіс" будівельні матеріали на загальну суму 312 332,04 грн.

Факт виконання сторонами умов вищезазначених договірних відносин підтверджується наданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

ТОВ "НВП "Спеценергосервіс" за кожним фактом поставки на адресу позивача виписано податкові накладні № 2 від 01.04.13 р., № 9 від 02.04.13 р., № 13 від 03.04.13 р., № 19 від 04.04.13 р., № 28 від 05.04.13р., № 33 від 08.04.13 р., № 46 від 09.04.13 р.

В податковому обліку та в реєстрі отриманих податкових накладних, податковій декларації позивача, податок на додану вартість у сумі 52055,34 грн. був віднесений до податкового кредиту квітня 2013 року.

Окрім того, згідно договору будівельного підряду від 22.11.13 р. № 22/11 ТОВ "Трейд-Имекс" виконало для позивача комплекс робіт на об'єкті "Реконструкція майнового комплексу під ХЦПТО ДСЗ з розміщенням додаткових будівель по вул. Артема, 1 в м. Дергачі" за договірною вартістю 10502805,60 грн.

За фактом виконання будівельних робіт, між ТОВ "Трейд-Имекс" та позивачем був складений акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в №1987) за грудень 2013 року № 1 від 26.12.13 р. В момент підписання акту ТОВ "Трейд-Имекс" виписало позивачу податкову накладну від 26.12.13 р. № 2605 на суму 10502805,60 грн., у т.ч. ПДВ - 1750467,60 грн. Факт виконання будівельних робіт за вказаним договором також підтверджується довідками про вартість виконаних робіт, відомостями ресурсів, розрахунками загальновиробничих витрат.

Також, згідно договору про виконання робіт від 27.11.13 р. №27/11 ТОВ "Трейд-Имекс" виконало для позивача роботи по облаштуванню дорожнього покриття на об'єкті будівництва "Реконструкція майнового комплексу під ХЦПТО ДСЗ з розміщенням додаткових будівель та споруд по вул. Артема, 1 в м.Дергачі. Комплексний благоустрій території" за договірною вартістю 1295734,80 грн.

За фактом виконання робіт між ТОВ "Трейд-Имекс" та позивачем був складений акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в № 1984) за грудень 2013 року № 1 від 26.12.13 р. В момент підписання акту ТОВ "Трейд-Имекс" виписало позивачу податкову накладну від 26.12.13 р. № 2606 на суму 1295734,80 грн., у т.ч. ПДВ - 215955,80 грн. Факт виконання будівельних робіт за вказаним договором також підтверджується довідками про вартість виконаних робіт, відомостями ресурсів, розрахунками загальновиробничих витрат.

В податковому обліку та в реєстрі отриманих податкових накладних, податковій декларації позивача, податок на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ "Трейд-Имекс" у загальному розмірі 1966423,40 грн. був віднесений до податкового кредиту грудня 2013 року.

Окрім того, згідно із договорами поставки від 11.02.13 р. № 11/02 та від 13.02.13 р. № 13/02, позивач у березні 2013 року придбав у ТОВ "Елінг Буд XXI" будівельні матеріали на загальну суму 3063288,66 грн.

Факт виконання сторонами договірних відносин підтверджєуться наданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

За фактом поставки товару ТОВ "Елінг Буд XXI" на адресу позивача виписані податкові накладні № 37 від 29.03.13 р., № 38 від 29.03.13 р., № 39 29.03.13 р., № 2 від 01.03.13 р., № 5 від 04.03.13 р., № 6 від 05.03.13 р., № 8 від 06.03.13 р., № 9 від 07.03.13 р., № 16 від 18.03.13 р., № 19 від 19.03.13 р., № 22 від 20.03.13 р., № 25 від 21.03.13 р., №27 від 22.03.13 р., № 28 від 23.03.13 р., № 31 від 25.03.13 р., № 3 від 26.03.13 р., № 33 від 27.03.13 р., № 35 від 28.03.13 р., № 41 від 29.03.13 р., № 46 від 30.03.13 р., № 52 від 20.03.13 р., №53 від 21.03.13 р., № 54 від 22.03.13 р., № 55 від 23.03.13 р., № 56 від 25.03.13 р., № 57 від 26.03.13 р. В податковому обліку та в реєстрі отриманих податкових накладних, податковій декларації позивача податок на додану вартість у сумі 510548,11 грн. був віднесений до податкового кредиту березня 2013 року.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.

Колегія суддів зазначає, що на будівництво та ремонт об'єктів, на яких використані будівельні матеріали, поставлені ТОВ "Елінг Буд XXI" та ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", а також використані результати будівельних робіт, виконаних ТОВ "Трейд-Имекс", були заявлені відповідні декларації, надавалися дозволи, затверджувалася належна проектна документація, здійснювався технічний нагляд та проводилося приймання обсягів виконаних будівельних робіт згідно з діючими будівельними нормами і правилами.

В податковому та бухгалтерському обліку позивача обсяг та вартість будівельних матеріалів, поставлених ТОВ "Елінг Буд XXI" та ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", а також обсяг та вартість виконаних будівельних робіт, були включені до загального обсягу робіт, виконаних позивачем в межах договорів підряду з замовниками - ХЦПТО ДСЗ (договір від 16.12.11 р. №16/12/2011, договір від 08.06.11 р. №03/06/11) та ПАТ "Укртрансгаз" (договір підряду від 15.08.12 р. № 120800382).

Вартість робіт, при виконанні яких використані зазначені будівельні матеріали та роботи, у встановленому порядку включена до складу доходів (без ПДВ), а сума податку на додану вартість - до складу податкових зобов'язань у відповідних звітних періодах 2013 року, при чому факт належного відображення позивачем обсягів цих робіт у складі доходів та податкових зобов'язань з ПДВ в актах відповідача не заперечується.

З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що позивачем під час судового розгляду було доведено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентами господарських операцій.

Зауважень щодо правильності оформлення та форми податкових накладених, що були виписані ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" та ТОВ "Трейд-Имекс" у податкового органу не виникло. На час виконання умов договорів та видачі податкових накладних підприємства були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що наявність податкових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обов'язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми бюджетного відшкодування

Законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі.

Листом Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Крім того, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Оскільки, позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст.61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Колегія суддів також зауважує, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми до складу витрат, що підлягають оподаткуванню та формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, колегія суддів висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами - ТОВ "НВП "Спеценергосервіс", ТОВ "Елінг Буд-ХХІ" та ТОВ "Трейд-Имекс" мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування"отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Таким чином, висновки податкового органу про можливі порушення податкового законодавства зі сторони контрагентів позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства та про відсутність у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ з фактом оплати. Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту поставки продукції.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами, та як наслідок, правомірність формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при проведенні перевірки та при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятих податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року по справі №820/19087/14 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. по справі №820/19087/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 30.03.2015 р.