Справа № 814/57/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/57/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Югінформ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Югінформ» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 06.03.2013 року №№ , .

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року вказані вимоги - задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення адміністративного позову без задоволення, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В період з 05.02.2013 року по 11.02.2013 року посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Югінформ» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, валових доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас» за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт № 434/221-100/36812921 від 18.02.2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки 06.03.2013 року відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2302186 грн., з яких 2069104 грн. - за основним платежем, 233082 грн. - за штрафними санкціями; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 703948 грн., з яких 473916 грн. - за основним платежем, 230032 грн. - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки перевіряючих стосовно визнання господарських операцій позивача безтоварними, а угод нікчемними - є недоведеними та безпідставними, оскільки вони не мають належної доказової бази за наявності реально виконаних обсягів робіт/послуг і зроблені лише на припущеннях, які випливають з матеріалів актів перевірок інших податкових інспекцій. Суд першої інстанції у цій справі дійшов висновку, що наявність у платника податку позивача у справі виданої йому підрядником/постачальником робіт, послуг податкової накладної є достатньою підставою для формування податкового кредиту та валових витрат.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та наголошує, що, дійсно, зазначений перелік доказів, на які посилається позивач та суд першої інстанції, є обов'язковим, але не вичерпним, оскільки предметом доказування у цій справі є обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту та валових витрат.

Так, за приписами положень п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналізуючи зазначені норми Податкового кодексу України колегія суддів приходить до висновку, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товару та послуг, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного придбання товару/послуг, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цього товару та послуг.

Разом з тим, відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу та згідно із п. 184.5 ст. 184 Податкового кодексу України платник податку з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість позбавляється права віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Крім того, згідно із положеннями ст.ст. 138, 139 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включається витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналогічні вимоги містились в Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, відповідно до ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.999 року господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається зі змісту акту спірної перевірки підставою для визначення позивачу грошових зобов'язань оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями стали господарські операція позивача з контрагентами ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас», в рамках яких позивачем з вказаними контрагентами були укладені договори поставки/купівлі-продажу канцелярських товарів та договори підряду на виконання робіт з виготовлення, монтажу, демонтажу рекламних конструкцій з контрагентами.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів та відповідно правомірність формування за рахунок цих операцій валових витрат та податкового кредиту позивачем до суду надані копії: договорів укладені з ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас», видаткових та податкових накладних, актів виконаних робіт, квитанцій.

Водночас, колегія суддів наголошує, що наявні в матеріалах справи копії зазначених документів щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас» ніким не засвідченні, що унеможливлює прийняття їх до уваги та дослідження в якості первинних документів щодо господарських операцій з цими підприємствами.

В ході апеляційного розгляду справи, ухвалою від 16.12.2014 року, судом апеляційної інстанції були витребувані від позивача належним чином засвідчені копії первинних документів щодо взаємовідносин з ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас».

Проте, зазначена ухвалу суду апеляційної інстанції позивачем не виконана та останнім не надано жодних доказів на підтвердження правомірності формування за рахунок зазначених операцій валових витрат та податкового кредиту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем копій документів на підтвердження реальності господарських операцій з вказаними контрагентами, зокрема, актів виконаних робіт, не можливо встановити, які саме проведено роботи, у зазначених актах відсутній зміст та обсяг господарської операції, а також не можливо встановити яким саме чином зазначені в акті послуги/роботи та товар використовувались позивачем у власній господарській діяльності.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б конкретизували зміст наданих послуг/робіт, її обсяг, час їх отримання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази не можуть вважатися первинними документами, які підтверджують факти виконання наданих послуг/поставки товару, використаних у господарській діяльності підприємства, оскільки ніким не засвідченні та не містять інформації про конкретні обсяги та напрями, за якими згідно з договорами здійснювались відповідні послуги.

Також, колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б свідчили про виконання сторонами спірних договорів своїх прав та обов'язків, визначених ними у цих договорах, зокрема, доказів фактичної оплати поставляємих товарів, робіт/послуг, доказів фактичного використання придбаних товарів, робіт/послуг у межах оподаткованих операцій у своїй господарській діяльності та інших доказів, які б підтверджували фактичність спірних господарських операцій, зокрема, товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості.

Проте, зазначеним обставинам судом першої інстанції не надано жодної оцінки.

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам податкового органу щодо порушення позивачем вимог пп. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, які, в свою чергу, здійсненні останнім на підставі відомостей, отриманих щодо контрагентів позивача ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас», які свідчать про відсутність у зазначених підприємств умов для здійснення господарської діяльності, у зв'язку з чим угоди, що укладались такими підприємствами, в тому числі й з позивачем, мають ознаки нікчемності.

Колегія суддів наголошує, що під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, позивач жодним чином не спростував встановлені в ході спірної перевірки обставини щодо відсутності у ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас» можливості виконання робіт/послуг (відсутності техніки, трудових ресурсів, тощо).

При цьому, враховуючи особливості виконуємих робіт/надаваємих послуг, які потребують спеціальної техніки та матеріалів, трудових ресурсів, колегія суддів вважає, що позивач не міг бути не обізнаним про статус своїх контрагентів.

З огляду на викладене, враховуючи наявну в матеріалах справи інформацію щодо відсутності у контрагентів позивача - ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутності основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також враховуючи, що надані позивачем документи не відповідають вимогам первинних документів та не підтверджують здійснення господарських операцій про придбанню товарів, робіт/послуг, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належним чином не доведено товарність господарських операцій з ТОВ «Транс Гарант Сервіс», ПП «Нольга», ТОВ «Байкал ЛТД», ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ «ТМФ «Транспосервіс - ЛТД», ТОВ «Бареллі Н», ТОВ «Паритет - 78», ТОВ «ПТК «Донбас», що, виходячи з положень Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин та Податкового кодексу України, свідчить про безпідставне формування ним податкового кредиту та валових витрат за рахунок таких операцій, та, відповідно, про заниження суми податку на додану вартість та податку на прибуток.

Посилання позивача на те, що при визначені останньому грошових зобов'язань спірними податковими повідомленнями - рішеннями податковим органом безпідставно були враховані висновки актів перевірок, складені відносно контрагентів позивача, якими встановлено відсутність у останніх необхідних умов для здійснення господарських операцій, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. При цьому, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку. Саме на підтвердження вказаних обставин податковим органом і були надані та враховані при проведенні спірної перевірки акти перевірок, складені відносно контрагентів позивача, якими встановлено відсутність у останніх необхідних умов для здійснення господарських операцій та відповідно про неможливість виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовані валові витрати та податковий кредит.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального права, не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; п.4 ч.1 ст. 202; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області - задовольнити повністю.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Югінформ» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв