Справа № 584/1261/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р.Справа № 584/1261/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 22.01.2015р. по справі № 584/1261/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Путивльського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення шістдесят сьомої сесії шостого скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 27.11.2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 із земель категорії житлової та громадської забудови, площею 0,10 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1 та земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, площею 0,01 га, кадастровий номер якої НОМЕР_2;

- скасувати видані на підставі рішення шістдесят сьомої сесії шостого скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 27.11.2014 року правовстановлюючі документи на землю;

- зобов'язати Путивльську міську раду Путивльського району Сумської області змінити існуючу площу земельної ділянки шляхом зміни меж присадибних земельних ділянок між домоволодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що протягом двох останніх років між нею та власниками сусіднього домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 триває спір стосовно суміжного землекористування.

13.10.2014р. позивач звернулася до Путивльської міської ради з проханням змінити існуючу межу між домоволодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Рішенням 65 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 29.10.2014р. ОСОБА_1 було відмовлено у зміні існуючої площі земельної ділянки шляхом зміни меж присадибних земельних ділянок між домоволодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Однак, незважаючи на наявний земельний спір, всупереч вимогам чинного земельного законодавства та ігноруючи вимоги щодо узгодження меж між суміжними землекористувачами, що передбачено в п. 2.8. Інструкції "Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", яка затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. за № 376 зі змінами та доповненнями, за відсутності згоди позивача щодо погодження меж земельної ділянки, рішенням 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 27.11.2014р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 із земель категорії житлової та громадської забудови, площею 0,10 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1 та земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, площею 0,01 га, кадастровий номер якої НОМЕР_2.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 22.01.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог про скасування виданих на підставі рішення 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 27.11.2014 р. правовстановлюючих документів, у зв'язку із відкликанням позову в цій частині позивачем.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 22.01.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Путивльського районного суду Сумської області від 22.01.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 2, ч. 5 ст. 158, 198 Земельного кодексу України, п. 2.8, п. 3.12 Інструкції Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, п. 1 ст. 10, п. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційне провадження у справі належить закрити, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі №21-493а14, від 09.12.2014 року у справі №21-308а14, від 17.02.2015 року у справі №21-551а14, від 24.02.2015 року у справі №21-34а15, зазначена наступна правова позиція.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно статті 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

В правовідносинах даної справи Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права на безоплатне отримання земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому відповідач не здійснював владних управлінських функцій.

Суд попередньої інстанцій дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Як наголосив Верховний Суд України, прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

В цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За приписами статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки оскаржуваним рішенням 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 27.11.2014р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_2, в АДРЕСА_3 із земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаражу (Код КВЦПЗ - 02.05), який розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, а також надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 із земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаражу (Код КВЦПЗ - 02.05), площею 0,0100 га Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах виник спір про цивільне право.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З врахуванням імперативності вищезазначеної процесуальної норми щодо обов'язковості рішень Верховного Суду України для всіх судів України, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що провадження в даній справі слід закрити.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Керуючись п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 22.01.2015р. по справі № 584/1261/14-а - скасувати.

Провадження у справі № 584/1261/14-а за позовом ОСОБА_1 до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 30.03.2015 р.