Справа № 817/3010/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3010/14

17 лютого 2015 року 16год. 37хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача: представник Маркулич А.П., Драган В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Відділ агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації
про поновлення на посаді, зобов'язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області (далі - Управління АПР) про поновлення на посаді головного спеціаліста - економіста, зобов'язання оплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.52 КАС України первинний відповідач - Управління агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області (далі - Управління АПР) був замінений у зв'язку з реорганізацією на належного - Відділ агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області (далі - Відділ АПР).

Позовні вимоги полягають у такому.

Наказом начальника Управління АПР від 14.07.2014 року № 10-к ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління АПР з 17.07.2014 року на підставі п.1 ст.4 КЗпП України. Вважає цей наказ незаконним, оскільки в період з 15 по 25 липня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні, а згідно з ч.3 ст.40 КЗпП звільнення у період тимчасової непрацездатності не допускається. Крім того, скорочення в Управління АПР відбулося лише для позивачки, тому що жодних інших посадових осіб звільнено не було, будь які посади у Відділі АПР їй не пропонувалися. Начальник Управління АПР (зараз - Відділу АПР) Маркулич А.П. поставився до неї упереджено, відмовив у видачі трудової книжки та оплаті допомоги з тимчасової втрати працездатності. Цими діями позивачці було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просять позовні вимоги задовольнити повністю, поновити ОСОБА_1 на роботі з 4.08.2014 року (з дати одужання після стаціонарного та амбулаторного лікування), стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та оплатити лікарняний листок.

Представники відповідача позов не визнали та пояснили, що позивачка була вчасно попереджена про вивільнення у зв'язку зі скороченням. Після прийняття наказу від 14.07.2014 року № 10-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП, начальнику Відділу АПК стало відомо, що позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні. На неодноразові виклики з проханням з'явитися до Відділу АПР та надати підтверджуючі документи, ОСОБА_1 не реагувала, з'явилась на робоче місце лише 13.08.2014 року, проте лікарняного листка так і не надала. Відповідна інформація про строки лікування позивачки була отримана з лікувального закладу, після чого він видав наказ від 14.08.2014 року № 5-К про винесення змін до наказу від 14.07.2014 року № 10-К. Так, у п.1 наказу від 14.08.2014 року №5-К зазначено, що п.1 наказу від 14.07.2014 року № 10-К. «Про звільнення ОСОБА_1.» вважати таким, що втратив чинність. Для позивачки було надіслано лист від 19.08.2014 року за № 23/04-06/14 з вимогою надати підтверджуючі документи щодо її відсутності на робочому місці з 15 липня по 19 серпня 2014 року. Оскільки будь яких підтверджуючих документів надано не було, ОСОБА_1 на роботу не прибула, тому наказом від 26.08.2014 року №6-К вона була звільнена з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Що стосується виплат за лікарняним листом, то його позивачка здала лише у грудні 2014 року, проте усі нараховані кошти були утримані на користь держави на виконання припису Державної фінансової інспекції у Рівненській області. Вважають дії відповідача правомірними, просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, показання свідків, дослідивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, враховуючи таке.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 92 від 03.01.2003 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного спеціаліста - економіста Управління сільського господарства та продовольства Демидівської РДА. Прийняла присягу державного службовця України (а.с.199-200).

21.09.2005 року у зв'язку з реорганізацією позивачку було переведено на посаду головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління АПР, на період відсутності основного працівника, а з 04.09.2012 року - на постійній основі (а.с.200).

Згідно з розпорядженням голови Демидівської РДА від 08.05.2014 року «Про впорядкування структури Демидівської РДА» відбулася реорганізація певних структурних підрозділів РДА, у тому числі Управління АПР було перейменоване у Відділ АПР та виведено зі структури та штатного розпису посаду начальника відділу виробництва продукції тваринництва і рослинництва і соціально трудових відносин та посаду головного спеціаліста-економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення (яку займала позивачка) (а.с.93).

15 травня 2014 року наказом начальника Управління АПР № 8-К ОСОБА_1 була попереджена про наступне вивільнення (а.с.96).

Наказом начальника Управління АПР від 14.07.2014 року № 10-к ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста-економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління АПР з 17.07.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.98).

Проте, з 15 липня по 25 липня 2014 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Демидівська центральна районна лікарня» та отримала листок непрацездатності від 25.07.2014 року серія АГА № 087864 (а.с.214).

Оскільки ОСОБА_1 самостійно лікарняний листок до адміністрації не подала, відповідачем за запитом було отримано довіку Комунального закладу «Демидівська центральна районна лікарня» від 14.08.2014 року №931 про терміни лікування позивачки (а.с.103).

У зв'язку з цим 14.08.2014 року відповідачем прийнятий наказ № 5-К про втрату чинності п.1 наказу від 14.07.2014 року № 10-К «Про звільнення ОСОБА_1.» (а.с.104).

У подальшому для позивачки було надіслано лист від 19.08.2014 року за № 23/04-06/14 з вимогою надати підтверджуючі документи щодо її відсутності на робочому місці з 15 липня по 19 серпня 2014 року, який ОСОБА_1 отримала 21.08.2014 року (а.с.106). Оскільки будь яких підтверджуючих документів позивачка не надала, на роботу не прибула, 26.08.2014 року було складено акт про її відсутність на робочому місці без поважних причин з 26.07.2014 по 26.08.20134 року (а.с.107) та прийнято наказ начальника Відділу АПР від 26.08.2014 року №6-К про її звільнена з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України) (а.с.108).

У той же день ОСОБА_1 було надіслано листа № 24/01-29/14, у якому повідомлялося про видання наказу від 14.08.20214 року №5-К, який визнано таким, що втратив чинність наказ від 14.07.2014 року № 10-К, та про прийняття наказу від 26.08.2014 року № 6-К, яким її звільнено за прогули без поважних причин (а.с.109).

Оцінюючи спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як вже зазначалось вище, наказом начальника Управління АПР від 14.07.2014 року № 10-к ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста-економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління АПР з 17.07.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.98).

Проте, оскільки позивачка у період з 15 по 25 липня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні, начальником Відділу АПР 14.08.2014 року прийнятий наказ № 5-К про втрату чинності п.1 наказу від 14.07.2014 року № 10-К «Про звільнення ОСОБА_1.» (а.с.104).

У зв'язку з цим суд вважає, що з 14 серпня 2014 року ОСОБА_1 була фактично поновлена на роботі у реорганізованому структурному підрозділі Демидівської РДА - Відділі АПР. Пояснення представників відповідача, що остання у період з 14 по 26 серпня 2014 року перебувала за штатом, оскільки посада головного спеціаліста-економіста була скорочена, суд до уваги не бере, адже зі змісту наказу від 14.08.2014 року № 5-К вбачається втрата чинності попереднього наказу про звільнення позивачки, а тому з 14.08.2014 року вона вважається поновленою на попередній посаді, але вже у Відділі АПР. Будь яких зауважень про виведення ОСОБА_1 за штат Відділу АПР прийнятий наказ № 5-К від 14.08.2014 року не містить.

При цьому, підстав для поновлення позивачки з 04.08.2014 року суд не вбачає, оскільки, як зазначено із записів трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.201) пояснень представників відповідача, копії наказу від 26.08.2014 року № 6-К остаточної датою звільнення її є саме 26.08.2014 року. Таким чином, в період з 04 по 26 липня ОСОБА_1 вважалася такою, що працює у Відділі АПР саме на посаді головного спеціаліста-економіста, а тому для прийняття судового рішення про поновлення її на цій посаді немає ні правових, ні логічних підстав.

Щодо наказу начальника Відділу АПР від 26.08.2014 року №6-К про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), то суд дійшов висновку про його протиправність.

Як встановлено у судовому засіданні та визнано сторонами, після звільнення позивачки наказом Управління АПР від 14.07.2014 року № 10-к на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з яким її було ознайомлено, ОСОБА_1 надсилався лист від 17.07.2014 року № 155/01-29/14 з вимогою прибути на роботу для отримання трудової книжки та повного розрахунку, який позивачка отримала 21.07.2014 року під час перебування на стаціонарному лікуванні. 13 серпня 2014 року ОСОБА_1 прибула до Відділу АПР з метою отримання трудової книжки, проте начальник Відділу АПК Маркулич А.П. відмовився повертати позивачці трудову книжку без надання тією листка непрацездатності. Зазначені обставини підтвердили допитані у якості свідків працівники Відділу АПР ОСОБА_6 та ОСОБА_7

14.08.2014 року відповідачем прийнятий наказ № 5-К про втрату чинності п.1 наказу від 14.07.2014 року № 10-К «Про звільнення ОСОБА_1.».

В подальшому з 14 липня по 26 серпня 2014 року ОСОБА_1 не була повідомлена про фактичне поновлення на роботі та необхідність перебування на робочому місці і виконання службових обов'язків. Як представник позивача Маркулич А.П., так і свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснили, що намагалися телефоном попередити про це ОСОБА_1, але вона на дзвінки не відповідала.

До покликання на лист від 19.08.2014 року за № 23/04-06/14 суд ставиться критично, адже цим листом надсилалась вимога надати підтверджуючі документи щодо відсутності позивачки на робочому місці з 15 липня по 19 серпня 2014 року, проте жодним чином не повідомлялось про її поновлення на роботі.

Лише у день повторного звільнення - 26.08.2014 року ОСОБА_1 було надіслано листа № 24/01-29/14, у якому інформувалося про прийняття наказу від 14.08.20214 року №5-К щодо втрати чинності наказу від 14.07.2014 року № 10-К, та одночасно про прийняття наказу від 26.08.2014 року № 6-К, яким її звільнено за прогули без поважних причин (а.с.109). Цей лист ОСОБА_1 отримала 27.08.2014 року (а.с.109 зв.бік).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка про прийняття наказу від 14.08.2014 року №5-К про втрату чинності наказу від 14.07.2014 року № 10-к щодо свого звільнення та фактичного поновлення на роботі, обізнана не була та вважала себе звільненою з 17.07.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. За таких обставин ОСОБА_1 не могла допустити прогул без поважних причин у період з 26 липня по 26 серпня 2014 року, а тому наказ Відділу АПР від 26.08.2014 року № 6-К про її звільнена з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України) є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що відповідач не довів правомірності наказу від 26.08.2014 року № 6-К про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України).

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Представниками відповідача було повідомлено суду, що нарахувань за 26.08.2014 року заробітної плати ОСОБА_1 проведено не було, а тому суд розраховує суму заробітної плати за час вимушеного прогулу на підставі довідок про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивачки, з урахуванням графіку роботи Відділу АПР (а.с.225, 237, 238), а саме: за 2014 рік: 4 робочих дні у серпні, 22 робочих дні у вересні, 23 робочих дні у жовтні, 20 робочих днів у листопаді та 23 робочих дні у грудні; 2015 рік: 20 робочих дні у січні та 12 робочих днів у лютому, тобто всього 124 робочих дні. Таким чином, розмір суми заробітної плати за час вимушеного прогулу складає: 124*100,69=12485,56 грн., з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ст.256 КАС України негайно виконуються постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відносно вимоги позивачки щодо виплати коштів з тимчасової втрати працездатності на підставі лікарняного листа серії АГА № 087864, то на переконання суду вона підлягає задоволенню.

Так, вказаний лікарняний лист був зданий ОСОБА_1 до Відділу АПР 29.12.2014 року, у той же день зареєстрований за вх. № 62/11-28/14 та прийнятий до оплати, що підтверджується актом відповідача від 29.12.2014 року (а.с.177).

Згідно з довідкою Відділу АПР від 16.02.2015 року № 42/01-29/15 (а.с.236) та пояснень представників відповідача, нараховані для ОСОБА_1 кошти були стягнуті у доход держави на виконання вимоги Державної фінансової інспекції України від 19.11.2014 року № 140-13/1740 (а.с.192).

З цими діями відповідача суд категорично не погоджується, виходячи з наступного. Так, згідно з вимогами ст.236 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Приймаючи до уваги, що на час проведення ревізії ДФІ та надіслання обов'язкових до виконання вимог від 19.11.2014 року № 140-13/1740 про усунення порушень ОСОБА_1 була звільнена з роботи, відповідач не мав повноважень самостійно стягнути з позивачки суму заподіяних збитків, а відповідно до вимог ст.236 КЗпП України міг здійснити це лише у спосіб подання позову до суду, що зроблено не було.

За таких обставин Відділ АПР зобов'язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти з тимчасової втрати працездатності на підставі лікарняного листа серії АГА № 087864.

Стосовно вимоги щодо відшкодування позивачці моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., то цю вимогу суд вважає безпідставною.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно п. 3 цієї ж Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи належними та допустимими доказами позивачка не довела моральних чи фізичних страждань, як-то наприклад медичний висновок. Тимчасова непрацездатність позивача пов'язана з іншими захворюваннями. Фактів приниження честі, гідності, престижу або ділової репутації також в судовому засіданні встановлено не було.

Отже спричинення моральної шкоди позивачем не доведено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд зазначає, що позивачкою не заявлено вимогу щодо визнання протиправним та скасування наказу про її звільнення. Проте, відповідно до вимог ст.11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів ОСОБА_1, суд виходить за межі позовних вимог та приймає постанову:

- визнати протиправним та скасувати наказ Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації від 26.08.2014 року № 6-К про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України);

- поновити ОСОБА_5 на посаді головного спеціаліста-економіста Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації з 26 серпня 2014 року;

- стягнути на користь ОСОБА_5 з Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2014 року по 17 лютого 2015 року у розмірі 12485 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят п'ять) грн. 56 коп. з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

- зобов'язати Відділ агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_5 допомогу з тимчасової втрати працездатності на підставі листка непрацездатності від 25.07.2014 року серії АГА №087864.

При цьому рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допускається до негайного виконання.

В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та поновлення на роботі за період з 04 по 25 серпня 2014 року суд відмовляє.

Згідно ст. 99 КАС України позивач судовий збір не сплачував. Витрати, пов'язані з допомогою представника, позивачем не заявлялися. За таких обставин судові витрати не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації від 26.08.2014 року № 6-к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КзПП України).

Поновити ОСОБА_5 на посаді головного спеціаліста - економіста Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації з 26 серпня 2014 року.

Стягнути на користь ОСОБА_5 з Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2014 року по 17 лютого 2015 року у розмірі 12485 грн. 56 коп. (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят п'ять) грн. 56 коп.

Зобов'язати Відділ агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_5 допомогу з тимчасової втрати працездатності на підставі листка непрацездатності від 25.07.2014 року № АГА087864.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.