Справа № 817/3595/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3595/14

25 лютого 2015 року 11год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Форет М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення , -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.10.2014 прийняте Здолбунівською ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області, яким йому збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування на суму 68 428,66 грн. та 17 107,16 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

На обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач, за результатом проведеної позапланової перевірки, безпідставно прийшов до висновку про те, що ним, протягом перевіряє мого періоду, були прoдані транспортні засоби. А відповідно будь-якого доходу від їх реалізації він не отримав, що саме собою виключає можливість нарахування податкового зобов'язання у зв'язку із відсутністю об'єкта оподаткування.

В судовому засіданні, підчас розгляду справи, позивач та представник позивача позов підтримали. Додатково, на обґрунтування позову, повідомили суду про те, що протягом перевіряємого періоду, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Здійснював свою діяльність на спрощеній системі оподаткування. Згідно свідоцтва платника єдиного податку, видом господарської діяльності позивача якраз і була торгівля вживаними автомобілями. А тому відповідач безпідставно провів донарахування позивачу суми податкового зобов'язання, як фізичній особі, так як вказані автомобілі були продані ним в межах здійснюваної підприємницької діяльності.

Відповідач проти позову заперечив, про що його представником були подані відповідні письмові заперечення.

Згідно пояснень представника відповідача, наданих ним, в судовому засіданні. За результатом проведеної перевірки податковим органом було встановлено, що позивачем, в супереч відомостей які були відображені ним у податковій декларації про майновий стан і доходи від 18.09.2013, протягом перевіряємого періоду було продано 33 транспортних засобів, що є об'єктом рухомого майна, на загальну суму (згідно довідок-рахунок) 1 529 051,34 грн.. у зв'язку із чим занижено суму податкового зобов'язання (за результатом річного декларування) на 68 428,66 грн.

У зв'язку із чим, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на переконання представника відповідача, винесено обґрунтовано, в межах повноважень податкового органу. А тому вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3, зареєстрований та проживає в м.Здолбунів Рівненської області.

18.09.2013 позивачем було подано до Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області податкову декларацію про майновий стан і доходи.

Згідно поданої декларації, сума нарахованого доходу позивача складає 171 584.20 грн., яка в повній мірі відповідає сумі доходів отриманих від продажу об'єктів нерухомого майна (код 01.02 рядка декларації).

В свою чергу на підставі наказу начальника Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області від 23.09.2014 №265, посадовими особами відповідача проведено документальну невиїзну позапланову перевірку фізичної особи ОСОБА_3 з питань отримання доходів від реалізації транспортних засобів у 2012 році.

За результатом проведеної перевірки складено акт від 13.10.2014 №1126/17-.

Згідно висновків ата перевірки від 13.10.2014 №1126/17-, позивачем в порушення вимог пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.173.2 ст.173 абз. «а», «б» п.176 ст.176, п.179.1. п.179.2, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України подано до Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 із заниженням оподаткованого доходу.

Вказані висновки зроблено відповідачем на підставі відомостей отриманих з ЦБДДРФО ДПА України №5209 від 27.05.2014, довідок-рахунок та інформації про зареєстровані (зняті з обліку) транспортні засоби та їх власників за 2012 рік, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, отриманої від ВДАІ УМВС України в Рівненській, Чернівецькій, Черкаській, Чернігівській, Херсонській, Хмельницькій, Харківській, Полтавській, Київській, Одеській, Луганській, Дніпропетровській, Житомирській, Донецькій областях, АРК Крим, міст Києва та Сімферополя. (арк..2-10 акта перевірки від 13.10.2014 №1126/17-).

Зведені відомості щодо отриманих позивачем доходів від реалізації рухомого майна, а саме легкових автомобілів, відображені в таблиці акта перевірки (аркуші 11-13). Загальна сума отриманого від реалізації транспортних засобів доходу становлять 1 529 051,34грн.

За таких обставин, відповідачем проведено донарахування суми податкового зобов'язання позивача з податку з доходів фізичних осіб, з урахуванням даних поданої декларації від 18.09.2013, що становить 68 428,66грн.

На підставі акта перевірки від 13.10.2014 №1126/17- відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 31.10.2014.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва платника єдиного податку Серія НОМЕР_2 виданого ОСОБА_3, останній зареєстрований як суб'єкт господарювання (фізична особа-підприємець) згідно свідоцтва від 06.09.2002 НОМЕР_3 - з 01.04.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування (ставка єдиного податку 20%). Вид господарської діяльності - торгівля вживаними автомобілями.

У зв'язку із чим, позивач, з посиланням на те що він був зареєстрований як суб'єкт господарювання та сплачував єдиний податок за свою господарську діяльність яка полягала у реалізації вживаних автомобілів, звернувся до суду із вказаним позовом, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення рішення необґрунтованим та безпідставним.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб підчас здійснення податкового контролю визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до ст.15 ПКУ платниками податків визначаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або проводять діяльність (операції) що є об'єктом оподаткування згідно з цим кодексом або податковими законами і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим кодексом.

Відповідно до статті 173 ПК України об'єктом оподаткування податком на дохід фізичних осіб зокрема є дохід від продажу (обміну) об'єкта рухомого майна.

Згідно абз.2 п.173.1 ст.173 ПК України дохід отриманий платником податків від продажу протягом звітного податкового року другого та наступних об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 1627.2 статті 167 ПК України.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що йому не було відомо про те, що вказані в акті перевірки транспортні засоби, були реалізовані і він жодних коштів від іх реалізації не отримував, з огляду на наступне.

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, позивачем придбавались протягом перевіряє мого періоду вживані транспортні засоби, які згодом були реалізовані.

Згідно пояснень самого позивача, наданих ним у судовому засіданні, для реалізації придбаних і зареєстрованих на його ім'я транспортних засобів ним неодноразово надавались довіреність, згідно зразка наданого суду (а.с. 106), відповідно до змісту яких він уповноважував довірених осіб на представництво його інтересів при вчинені дій щодо продажу належних йому транспортних засобів.

Такі особи діяли від імені позивача та в його інтересах, а тому посилання на те, що йому не було відомо про реалізацію зареєстрованих на його ім'я транспортних засобів в тому числі описаних в аті перевірки є безпідставними та необґрунтованими.

Що ж стосується посилання позивача на те, що протягом вказаного періоду він був зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебував на спрощеній системі оподаткування, а тому всі придбані ним транспортні засоби були реалізовані в межах його підприємницької діяльності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України) ( 254к/96-ВР ).

Це право закріплено і в статті 50 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). При цьому зазначається, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто, громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого він набув з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - "підприємець".

Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, юридичний статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право -, та дієздатності.

Водночас, згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 133 ПК України, суб'єкти господарювання - юридичні особи є платниками податку на прибуток.

Об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно з статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду визначених згідно з статтями 138-143 цього Кодексу.

Особливості справляння податку на прибуток суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності встановлюються Главою 1 розділу ХІУ ПК України.

В свою чергу під спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності необхідно розуміти особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах визначених главою ХІУ цього Кодексу, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Зокрема відповідно до статті 296 ПК України платники єдиного податку ведуть книгу обліку доходів, шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Подають до органу державної податкової служби податкову декларацію платника єдиного податку.

З метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства, суб'єктів підприємницької діяльності, фізичні особи підприємці зобов'язані вести бухгалтерський облік.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , підприємства, які мають право ведення спрощеного обліку доходів і витрат та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, можуть узагальнювати інформацію в регістрах бухгалтерського обліку без застосування подвійного запису.

Причому, позивач правильно вказав на те, що Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачена можливість реєстрації транспортних засобів виключно за фізичними або юридичними особами.

Згідно чинного законодавства лише фізичні та юридичні особи є суб'єктами права власності, а тому реєстрація транспортних засобів за фізичною особою - підприємцем є неможливою.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що описані в акті перевірки транспортні засоби були придбані та реалізовані ним як фізичною особою - підприємцем.

Більше того, реалізація автомобілів шляхом укладення довіреності від імені фізичної особи підтверджує статус позивача як громадянина при укладенні відповідних правочинів.

В свою чергу, відповідно до пункту 292.1 статті 292 ПК України, доходом платника єдиного податку є дохід, отриманий протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Для фізичних осіб - підприємців до доходу не включається отримані доходи від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Таким чином, чинним законодавством розмежовується правовий статус майна яке належить фізичній особі як громадянину та фізичній особі як суб'єкту господарювання.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи позивачем не доведено перед судом факт придбання та реалізації відчужених протягом 2012 року транспортних засобів, які були зареєстровані на його ім'я, в межах і на підставі права на підприємницьку діяльність.

Натомість зібраними у справі та дослідженими судом доказами підтверджується факт реалізації ним транспортних засобів як фізичною особою - громадянином.

За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими. А тому заявлений ним адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При пред'явленні адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 182,70 грн., відповідно до стягнення належить недоплачений судовий збір в сумі 1644,30 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (код - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 1644 грн. 30 коп. та перерахувати на р/р 4002, отримувач УДКСУ у м. Рівному (м.Рівне) 22030001, код 38012714, банк: ГУ ДКСУ у Рівненській області, МФО 833017.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.