Справа № 2а-1905/12/2670
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2015 р. К/800/3139/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року у справі № 2а-1905/12/2670

за позовом ОСОБА_4

до Державної казначейської служби України

третя особа Перший заступник Голови Державної казначейської служби України

Даневич Олександр Степанович

про скасування наказу та поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа Перший заступник Голови Державної казначейської служби України Даневич О.С. про скасування наказу та поновлення на роботі.

Просила суд визнати протиправним наказ від 28 грудня 2011 року №1245-к «Про звільнення», зобов'язати відповідача поновити її на рівнозначній посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 4 березня 2002 року працювала в Державному казначействі України на посадах: старшого інспектора загального відділу, спеціаліста І категорії відділу контролю виконавської дисципліни Управління організації діловодства та контролю виконавської дисципліни; провідного спеціаліста відділу звітності про виконання державного бюджету Управління консолідованої звітності з виконання бюджетів; провідного спеціаліста, головного спеціаліста відділу фінансової звітності про виконання державного бюджету Департаменту консолідованої фінансової звітності.

Наказом Державного казначейства України від 13 вересня 2010 року № 614-к позивачу з 13 вересня 2010 року по 17 липня 2013 року надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років (а.с.8).

Указом Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи органів центральної виконавчої влади», з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади, усунення дублювання їх повноважень, забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності державного управління та відповідно до пункту 15 частини 1 статті 106 Конституції України, утворено Державну казначейську службу України та зобов'язано Кабінет Міністрів України вжити заходів щодо ліквідації урядових органів в системі центральних органів виконавчої влади.

На виконання пункту 4 статті 7 зазначеного Указу, Кабінетом Міністрів України 28 березня 2011 року прийнято постанову №346 «Про ліквідацію урядових органів», якою ліквідовано Державне казначейство.

На виконання плану заходів по проведенню ліквідації Державного казначейства України, затвердженого наказом Державного казначейства України від 5 травня 2011 року № 116, у зв'язку з ліквідацією Державного казначейства України та скороченням посади головного спеціаліста відділу фінансової звітності про виконання державного бюджету Департаменту консолідованої фінансової звітності, яку обіймала позивач, її було попереджено про наступне вивільнення, про що свідчить її особистий підпис на відповідному попередженні, датований 11 травням 2011 року.

16 грудня 2011 року Головою ліквідаційної комісії - Першим заступником Голови Державного казначейства України Даневичем О.С. підписано та направлено лист-запрошення № 4-04/573-11509, в якому позивачу пропонувалося прибути до Державного казначейства України для вирішення питання щодо працевлаштування. Зазначений лист був отриманий позивачем 21 грудня 2011 року.

З урахуванням професії та спеціальності ОСОБА_4, 23 грудня 2011 року їй запропоновано посаду головного державного казначея відділу видатків та обслуговування кошторисів розпорядників коштів та інших клієнтів управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва. Від запропонованої посади ОСОБА_4 відмовилась, про що членами ліквідаційної комісії Державного казначейства України складено акт від 23 грудня 2011 року.

Наказом Державного казначейства України «Про звільнення» від 28 грудня 2011 року № 1245-к ОСОБА_4 була звільнена із займаної посади головного спеціаліста відділу фінансової звітності про виконання державного бюджету Департаменту консолідованої фінансової звітності відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та отримала вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 1 статті 49-2 зазначеного Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Розглядаючи позовні вимоги та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди першої і апеляційної інстанцій зазначали, що відповідачем при звільненні виконані вимоги статей 40 та 49-2 КЗпП України, а саме: перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею віку 3-х років, ОСОБА_4 була належним чином попереджена про наступне вивільнення і їй запропоновано посаду, від якої вона відмовилась, про що складено відповідний акт.

Суд касаційної інстанції не може погодитися із такими висновками судів з наступних підстав.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України суд касаційної інстанції дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

У справі, що розглядається, суди, не досліджуючи питання щодо наявності інших вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації могла обіймати ОСОБА_4, встановили, що їй була запропонована лише посада головного державного казначея Управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі м. Києва, від якої позивач відмовилася.

Такий висновок судами зроблено передчасно, оскільки дане питання можливо вирішити лише за умови дослідження і співставлення штатних розписів ліквідованого Державного казначейства України та новоутвореної як його правонаступника Державної казначейської служби України.

Крім того, специфікою розірвання трудового договору з ініціативи власника є чітке законодавче визначення не лише підстав, а й порядку його розірвання, до якого належать обов'язкове погодження з профспілковим органом (у разі, коли працівник, котрий підлягає звільненню, є членом профспілки), що судами встановлено не було.

Вказані обставини не були належним чином дослідженні судами попередніх інстанцій, а тому потребують повного та всебічного з'ясування з додержанням вимог допустимості та належності доказів.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.