Справа № 23343/10
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2015р. м. Київ К-23343/10

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Швеця В.В

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Окружного адміністративного суду м.Севастополя від 17 лютого 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації у м.Севастополі, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, треті особи: Господарський суд м. Севастополя, Севастопольський апеляційний господарський суд, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у м. Севастополі, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, треті особи: Господарський суд м. Севастополя, Севастопольський апеляційний господарський суд, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 17 лютого 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою „Виконання рішень судів на користь суддів" у сумі 32908,93 грн. (тридцять дві тисячі дев'ятсот вісім грн. 93 коп.) для виплати судді Севастопольського апеляційного господарського суду ОСОБА_2 Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь судді Севастопольського апеляційного господарського суду ОСОБА_2 за бюджетною програмою „Виконання рішень судів на користь суддів" заборгованість з щомісячного грошового забезпечення за червень-грудень 2005 року (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів) у сумі 32908,93 грн. (тридцять дві тисячі дев'ятсот вісім грн. 93 коп.). У задоволенні позовних вимог до Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Севастополі відмовлено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 17 лютого 2010 року - без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, представник Державної судової адміністрації України просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що Указом Президента України від 03 квітня 2005 року № 608/2005 "Про призначення суддів" ОСОБА_2 було призначено на посаду судді Господарського суду м. Севастополя. Наказом Господарського суду м. Севастополя від 17 травня 2005 року № 25-к позивача було призначено з 17 травня 2005 року на посаду судді Господарського суду м. Севастополя.

З матеріалів справи вбачається, що в період з червня по грудень 2005 року ОСОБА_2 працювала суддею Господарського суду м. Севастополя.

Згідно даних відділу фінансово-господарської діяльності, обліку та звітності Господарського суду м. Севастополя позивачу за спірний час не доплачено грошове забезпечення з фонду оплати праці за червень-грудень 2005 року без утримання податку з доходів фізичних осіб і внесків на соціальне страхування у розмірі 32908,93 грн.

Згідно частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Визначальним актом, який регулює питання оплати праці суддів є Закон України "Про статус суддів". Він встановлює гарантії незалежності суддів, включаючи їх матеріальне і соціальне забезпечення, у тому числі гарантії права щодо оплати праці. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Тобто, згідно з цією нормою гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого статтею 44 цього Закону в співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду України. Недодержання цього принципу, є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче, від визначеної законом, та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та недоторканності суддів.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України, в межах своїх повноважень, прийняв постанову №513 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України" та постанову №514 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України", якими підвищив оклади, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України "Про статус суддів". Лише 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України свою бездіяльність із зазначеного питання припинив прийняттям постанови №865 "Про оплату праці суддів", затвердивши схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, якою привів оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя.

Проте, Кабінет Міністрів України не усунув порушення вимог частини другої статті 44 Закону України "Про статус суддів" і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, а саме з 01 червня 2005 року, оскільки надав постанові "Про оплату праці суддів" від 03 вересня 2005 року №865 чинності з 01 січня 2006 року (пункт 5 постанови).

Внаслідок цього, з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року оклади суддів не відповідали вимогам статті 44 Закону України "Про статус суддів".

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо нарахування та виплатити їй недосплаченого щомісячного грошового забезпечення за період з червня по грудень 2005 року, оскільки за вказаний період вона отримувала ці виплати у меншому розмірі, ніж це було передбачено Законом України "Про статус суддів".

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 17 лютого 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації у м. Севастополі, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, треті особи: Господарський суд м. Севастополя, Севастопольський апеляційний господарський суд, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді М.М. Заїка

В.В. Швець