Справа № 2а-0770/777/11
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2011-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/777/11
Ряд стат. звіту № 8.2.8
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого -судді Большакової О.О.

при секретарі Кречко Л.В. ,

з участю :

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Савицького С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за позовом фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28 лютого 2011 року ,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2011 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 28 лютого 2011 року № 11-Б/17-2/НОМЕР_1, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 42656 гривень 90 копійок №11-А/17-2/НОМЕР_1, яким було збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 117014 гривень 25 копійок.

Позовні вимоги мотивовані незаконністю оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Так, позивач зазначає, що він в період з 01 січня 2009 року здійснював підприємницьку діяльність у відповідності до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та не був платником податку на додану вартість. Позивач у позовній заяві вказав, що валовий дохід його як підприємця за період з 1 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року в сумі 665287 гривень та з 1 січня 2010 року по 30 червня 2010 року в сумі 93488 гривень, що є базою для нарахування податку на додану вартість та базою для визначення чистого доходу для нарахування податку з доходів фізичних осіб при проведення Ужгородською МДПІ перевірки був визначений невірно, що призвело до безпідставного нарахування йому податкових зобов'язань. Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що при здійсненні перевірки Ужгородська МДПІ не здійснила комплекс заходів із збору, опрацюванню та використанню інформації , необхідної для виконання покладених на неї функцій та завдань. Так, позивач зазначив, що незважаючи на те, що він здійснював діяльність з 1 січня 2009 року на загальній системі оподаткування, контролюючий орган в акті перевірки при визначенні валового доходу наводить показники за 1,2,3 квартали 2009 року, задекларовані позивачем у звітах платника єдиного податку . Зазначені суми валового доходу не підтверджені документальною чи податковою інформацією та є недостовірною. ОСОБА_3 у позовній заяві зазначає, що проведення Ужгородською МДПІ планової перевірки здійснювалось не у відповідності до вимог Закону України "Про державну податкову службу в Україні", оскільки таку було здійснено в приміщенні податкової інспекції, без виїзду на підприємство, без дослідження всіх документів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що невиїзна перевірка Ужгородською МДПІ, результати якої були зафіксовані в акті №62/17-2/НОМЕР_1 від 15 лютого 2011 року про результати документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3 була проведена без аналізу первинних документів фінансово-господарської діяльності позивача, без складання належним чином оформленого опису документів, за відсутності волевиявлення платника податків щодо проведення документальної перевірки у приміщенні податкового органу. Крім того, відповідачем в акті перевірки від 15 лютого 2011 року не встановлено факти порушення позивачем податкового законодавства з посиланням на первинні та інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів. Також представник позивача наполягав на тому, що відповідач визначив спірні суми податкових зобов'язань по податку на доходи по податку на доходи фізичних осіб тільки на підставі даних звітів платника єдиного податку, виходячи із зазначеного в ньому показника обсягу виручки без дослідження первинних документів, що суперечить приписам ст. 54 Податкового кодексу України. Тому, на думку представника позивача, акт перевірки від 15 лютого 2011 року не може бути належним доказом, що підтверджує порушення підприємцем ОСОБА_3 норм чинного законодавства, оскільки складений в односторонньому порядку та з порушенням законодавства й не може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення. Також, представник позивача вказав, що відповідач, не провівши аналіз первинних документів приватного підприємця ОСОБА_3, не врахував понесені суб'єктом господарювання витрати, які відповідно до статті 13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" враховуються при визначенні об'єкту оподаткування. Зокрема, до таких витрат позивача належать суми відсотків по фінансовому кредиту, оскільки ці кошти були використані в господарській діяльності щодо здійснення пасажирських перевезень на придбання транспортних засобів, списання палива та запасних частин до автомобілів, витрати на оплату праці найманих працівників, нарахування амортизаційних відрахувань. Разом з тим, як вказав представник позивача, податковим органом не було досліджено первинні бухгалтерські документи на підтвердження цих витрат. Крім того, визначаючи податкові зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, відповідач вийшов за межі охопленого перевіркою періоду. Представник позивача зауважив, що відповідач помилково визначив суми податкових зобов'язань по податку на додану вартість без аналізу первинних документів за даними звітів платника єдиного податку, виходячи з обсягу зазначеної виручки, яка не являється базою оподаткування податком на додану вартість. Позивач, будучи зареєстрованим фізичною особою підприємцем та перебуваючи протягом 2008 року на спрощеній системі оподаткування , не здійснював операцій з поставки товарі, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість. Граничний обсяг оподатковуваних операцій на загальній системі оподаткування позивач перевищив тільки за наслідками 3 кварталу 2009 року, тому з 1 жовтня 2009 року у встановленому порядку він зареєструвався платником податку на додану вартість. На підставі вищевикладеного, представник І.В. податкового зобов'язання з позивача ОСОБА_5 вважає безпідставним донарахування приватному підприємцю ОСОБА_3 податку на додану вартість в сумі 93611 гривень 40 копійок.

Відповідач Ужгородська МДПІ заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно письмових заперечень представника Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції від 27 квітня 2011 року, що наявні в матеріалах справи, відповідач вважає , що документальна планова перевірка дотримання вимог податкового законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 за період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року була проведена у відповідності до вимог Закону України "Про державну податкову службу". Під час проведення такої перевірки було встановлено, що попередньою документальною перевіркою (акт перевірки від 10 серпня 2009 року) було встановлено порушення позивачем у 2008 році вимог статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування , обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 3 липня 1998 року, а саме перевищення обсягу виручки від реалізації продукції за календарний рік 500000 гривень. Так, на рахунок СПД ОСОБА_3 у 2008 році надійшли кошти в розмірі 642 906 гривен , що на 322906 гривень більше ніж було вказано підприємцем у звіті. Актом планової документальної перевірки від 10 серпня 2009 року СПД ФО ОСОБА_3 було переведено на загальну систему оподаткування з 1 січня 2009 року. А так, ОСОБА_3 почав здійснювати свою діяльність на загальній системі оподаткування. При проведенні перевірки позивачем не було подано розрахунки валових витрат в повному обсязі, які передбачені веденням податкового обліку, а тому документальною перевіркою валові витрати були прийняті по нормі, встановленій згідно Інструкції "Про прибутковий податок з громадян" - 45% . Тому за наслідками річного перерахунку за 2009 рік за порушення вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про прибутковий податок з громадян" та вимог статті 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003 року ОСОБА_3 було донараховано 42656 гривень 90 копійок податку з доходів фізичних осіб. Також, оскільки приватного підприємця ОСОБА_3 актом планової перевірки №62/17-2/НОМЕР_1 від 10 серпня 2009 року було переведено на загальну систему оподаткування з 1 січня 2009 року, відповідно до вимог п.п. 2.3.1.п.2.3. ст.. 2 Закону України "Про податок на додану вартість" від 3 квітня 1997 року, ОСОБА_3 повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість з 1 січня 2009 року. Позивач же зареєструвався платником податку на додану вартість з 12 жовтня 2009 року. За період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року суб'єкт підприємницької діяльності задекларував податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 226829 гривень, в тому числі 189024 гривні - база оподаткування та 37805 гривні -податок на додану вартість. Разом з тим, перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року встановлено їх заниження. Згідно звітів платника єдиного податку ОСОБА_3 отримав у 2009 році наступний валовий дохід: у другому кварталі 2009 року -2000000 гривень, третій квартал 2009 року - 568 057 гривень. Оскільки для проведення перевірки позивачем не було подано всіх первинних документів, податкове зобов'язання з податку на додану вартість у другому-третьому кварталах 2009 року документальною перевіркою було визначено поквартально у відповідності до сум, вказаних у звітах платника єдиного податку. Оскільки ОСОБА_3 не був зареєстрований як платник податку на додану вартість, то права на податковий кредит протягом квітня-вересня 2009 року він не має. Тому документальною перевіркою внаслідок виявлених порушень вимог ст.ст.2,3,4,6,7 Закону України "Про податок на додану вартість" було донараховано податок на додану вартість в загальній сумі 93 611 гривень 40 копійок .У відповідності до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України до позивача також було застосовано штрафну санкцію в розмірі 23402 гривні 85 копійок. На підставі вищевикладеного представник Ужгородської МДПІ вважає оскаржені податкові повідомлення-рішення законними та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача Ужгородської МДПІ Савицький С.І. в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення позовних вимог приватного підприємця ОСОБА_3 про скасування податкових повідомлень-рішень в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень, що були приєднані до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, що наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа -підприємець та здійснював підприємницьку діяльність, перебував на обліку як платник податків в Ужгородській МДПІ .

Інспекторами Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області було проведено планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року відповідно до затвердженого плану перевірки .

За результатами цієї перевірки було складено акт від 15 лютого 2011 року № 62/17-2/НОМЕР_1 .

Згідно п.2.2.1 вищевказаного акту перевірки валовий дохід суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 згідно поданих ним до податкової інспекції звітів платника єдиного податку за перший квартал 2009 року становив 100000 гривень, за другий квартал 2009 року -200000 гривень, за третій квартал 2009 року -568057 гривень, за четвертий квартал 2009 року -97230 гривень.

У пункті 2.2.2 акту також зазначено, що за даними перевірки було встановлено валові витрати платника за перший квартал 2009 року - в розмірі 45000 гривень, за другий квартал 2009 року - в розмірі 90000 гривень, за третій квартал 2009 року - в розмірі 255625 гривень 65 копійок, за четвертий квартал 2009 року - в розмірі 94965 гривень (згідно даних декларації про доходи платника).

Як вбачається з акту перевірки від 15 лютого 2011 року № 62/17-2/НОМЕР_1, приватним підприємцем ОСОБА_3 для перевірки не було представлено розрахунки валових витрат в повному обсязі, які передбачені веденням податкового обліку, й виходячи з цього документальною перевіркою витрати приймаються по нормі, встановленій згідно Інструкції "Про прибутковий податок з громадян" №12 (норма 45% ).

Згідно пункту 2.3 акту за даними перевірки за 2009 рік (з урахуванням даних першого кварталу 2009 року, по яким перерахунок податкових зобов'язань попередньою документальною перевіркою не було зроблено) валовий дохід підприємця ОСОБА_3 становить 665287 гривень, валові витрати - 350590 гривень 65 копійок, а сума податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осію -47204 гривні 45 копійок. Тому за наслідками документальної перевірки ОСОБА_3 за порушення статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" було донараховано 42656 гривень 90 копійок податку з доходів фізичних осіб за наслідками річного перерахунку за 2009 рік.

Пунктом 2.5. цього ж акту встановлено, що попередньою перевіркою (акт від 10 серпня 2009 року № 62/17-2/НОМЕР_1) було встановлено порушення приватним підприємцем ОСОБА_3 у 2008 році вимог статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", зокрема, перевищення виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік 500 тис. грн.. Так, всього на рахунок СПД ФО ОСОБА_3 у 2008 році поступило коштів в розмірі 642906 гривень, що на 322906 гривень більше ніж було зазначено у звіті. Актом планової перевірки №62/17-2/НОМЕР_1 від 10 серпня 2009 року СПД ФО ОСОБА_3 було переведено на загальну систему оподаткування з 1 січня 2009 року. А так, ОСОБА_3 повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість з 1 січня 2009 року. Дані про реєстрацію ОСОБА_3 як платника податку на додану вартість: свідоцтво від 12 жовтня 2009 року № 100249346.

Документальною перевіркою внаслідок виявлених порушень вимог ст..ст. 2,3,4,6,7 Закону України "Про податок на додану вартість" було донараховано податок на додану вартість ОСОБА_3 сумі 93611 гривень 40 копійок, в тому числі за червень 2009 року -20000 гривні та вересень 2009 року -в сумі 73611 гривень 40 копійок.

На підставі відомостей, викладених у акті перевірки від 15 лютого 2011 року № 62/17-2/НОМЕР_1, Ужгородською МДПІ 28 лютого 2011 року були прийняті податкові повідомлення -рішення № 11- Б/17-2/НОМЕР_1 про визначення СПД ФО ОСОБА_3 42656 гривень 90 копійок, № 11-А/17-2/ про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 117014 гривень 25 копійок, в тому числі 93611 гривень та 23402 гривень 85 копійок.

Суд вважає вищевказані податкові повідомлення -рішення протиправними з наступних підстав.

Згідно цього акту (пункт 1.16.1) суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності з 1 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року здійснював на загальній системі оподаткування та був платником РДФО та ПДВ.

Пунктом 2.1 цього акту встановлено, що ОСОБА_6 12 грудня 2008 року до Ужгородської МДПІ було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з 1 січня 2009 року. Відповідно до заяви та квитанції про сплату податку суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2009 рік серії НОМЕР_2, яке платник отримав 23 січня 2009 року.

Це факт сторонами не оспорювався.

Разом з тим, проведеною попередньою перевіркою (акт №62/17-2/НОМЕР_1 від 10 серпня 2009 року) було встановлено перевищення суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 граничного розміру виручки, встановленого в ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.98 року N 727/98. Тому, актом планової документальної перевірки №62/17-2/НОМЕР_1 від 10 серпня 2009 року СПД ФО ОСОБА_3 було переведено на загальну систему оподаткування з 1 січня 2009 року .

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону N 889-IV "про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Разом з тим, що спеціальним законодавством, яке регламентує порядок оподаткування доходів, отриманих суб'єктом підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок, є Указ Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.98 року N 727/98.

Виходячи зі змісту положень статті 1 цього Указу N спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно статті 2 Указу N 727/98 суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

За приписами наведеної норми, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Відповідно до статті 5 Указу N 727/98 у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У листі Міністерства юстиції від 15.08.2007 року N 20-9-7599 роз'яснено, що у разі порушення суб'єктом малого підприємництва - фізичною особою вимог Указу N 727/98, зокрема щодо граничного розміру виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за рік, отримані ним доходи (виручка) оподатковуються у порядку, встановленому розділом IV Декрету N 13-92, який діє у частині оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю.

Як встановлено судом, СПД ФО ОСОБА_3 з 1 січня 2009 року до перевірки Ужгородської МДПІ та складання акту від 10 серпня 2009 року знаходився на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку .

Відповідно до висновків акта перевірки та оскаржуваного рішення, сума податкових зобов"язань по податку на доходи фізичних осіб визначена податковим органом позивачу за 2009 рік, тобто з урахуванням періоду (з 1 січня 2009 року по 10 серпня 2009 року) , коли позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування і був платником єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу N 727/98 визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року N 507 "Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року N 727", на суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 13 "Про прибутковий податок з громадян" (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу).

Законодавством України, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено будь-яких наслідків перевищення вимог встановлених в п. 1 Указу, окрім обов'язку платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування та визначено час такого переходу -наступний звітний період (квартал).

Тим більше, перелічені нормативні акти не містять приписів про можливість переведення платника єдиного податку на загальну систему оподаткування шляхом зазначення про це в акті перевірки, та відповідно вирахування податку з доходів фізичних осіб за період сплати позивачем єдиного податку.

Крім того, зі змісту акту перевірки від 15 лютого 2011 року вбачається, що відповідач визначив спірні суми податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб виключно на підставі даних звітів платника єдиного податку ( за перші три квартали 2009 року) від 1 квітня 2009 року, від 1 липня 2009 року, від 5 жовтня 2009 року, а за четвертий квартал 2009 року - на підставі декларації про доходи від 6 квітня 2010 року, виходячи із зазначеного в цих документах обсягу виручки.

Первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти їх здійснення, при цьому податковим органом не досліджувалися, що є порушенням вимог п.п.54.3.2 ст. 54 Податкового кодексу України .

Також Ужгородська МДПІ не вправі була визначати податкове зобов'язання з по податку на доходи фізичних осіб з врахуванням доходів, одержаних СПД ФО ОСОБА_3 за перший квартал 2009 року, оскільки згідно наказу начальника Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області від 29 листопада 2010 року №1063 перевірка суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 здійснювалася за період діяльності з 1 квітня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

Таким чином, суд вважає податкове повідомлення-рішення № 11- Б/17-2/НОМЕР_1 про визначення СПД ФО ОСОБА_3 грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 42656 гривень 90 копійок протиправним й таким, що підлягає скасуванню.

При донарахуванні позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість, по відповідач не врахував положень Закону України "Про податок на додану вартість", в чинній на мент виникнення спірних правовідносин, редакції.

Так, відповідно до п.4.1 ст. 4 вищевказаного Закону України "Про податок на додану вартість" база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається, виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайної ціни .

Пункт 7.3.1 статті 7 цього Закону встановлює дату виникнення податкових зобов'язань за правилом першої події (або на момент відвантаження товарів (надання послуг) або на момент отримання оплати) .

Разом з тим, як вбачаться з акту перевірки від 15 лютого 2011 року відповідач визначив суму податкового зобов'язання СПД ФО ОСОБА_3 з податку на додану вартість без аналізу первинних бухгалтерських документів за даними звітів ОСОБА_3, як платника єдиного податку, виходячи з обсягу зазначеної виручки, яка не являється базою для оподаткування податком на додану вартість та не обліковується за правилами першої події.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як суб"єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 з 12 жовтня 2009 року зареєструвався платником податку на додану вартість ,а так став платником цього податку з цього часу.

За таких обставин, донарахування податковою інспекцією спірним податковим повідомлення-рішення податкового зобов'язання з податку з податку на додану вартість в розмірі 95 611 гривень 40 копійок та застосування щодо позивача штрафних санкцій в сумі 23 402 гривні 85 копійок є безпідставним.

На підставі вищевикладеного оскаржене податкове повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ Закарпатської області від 28 лютого 2011 року № 11-А/17-2/НОМЕР_1 підлягає визнанню протиправними та скасуванню .

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, на користь позивача слід стягнути 3 гривні 40 копійок сплаченого судового збору при поданні позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7-11, 71, ч.3 ст.94, 160-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28 лютого 2011 року задовольнити повністю .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області № 11-А/17-2/НОМЕР_1 від 28 лютого 2011 року, № 11-Б/17-2/НОМЕР_1 від 28 лютого 2011 року

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 гривня 40 копійок .

Відповідно до статті 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова відповідно до ч.1 ст.254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , встановленого цим Кодексом, якщо таку не було подано .

Головуюча О.О.Большакова

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 вересня 2011 року .