Справа № 2а-5147/12/2670
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №2а-5147/12/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування наказу від 22.12.2011 року №442-ос, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 22.12.2011 року №442-ос, поновити на посаді заступника начальника Управління Державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва; стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 22 грудня 2011 року №442-ос про звільнення ОСОБА_2 в частині дати звільнення - 22.12.2011 року; зобов'язано Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві змінити дату звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника УДК у Оболонському районі м. Києва з урахуванням ст. 49-2 КЗпП і часу перебування її на лікарняному з 22.12.2011 року по 16.03.2012 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з березня 1997 року працювала в органах Державного казначейства України; 08.07.2009 року переведена на посаду заступника начальника УДК у Оболонському районі м. Києва.

Наказом Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 22.12.2011 року №442-ос звільнено ОСОБА_2, заступника начальника Управління Державної казначейства у Оболонському районі м. Києва, із займаної посади 22 грудня 2011 року, у зв'язку з ліквідацією Головного управління Державного казначейства України у м. Києві, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Правовою підставою винесення спірного наказу зазначено постанову Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року №346 «Про ліквідацію урядових органів», наказ Міністра фінансів України від 30.04.2011 року №547 «Про заходи щодо ліквідації Державного казначейства України», наказ Державного казначейства України від 05.05.2011 року №116 «Щодо ліквідації територіальних органів ДКУ».

Про ліквідацію Головного управління Державного казначейства України у м. Києві позивача було письмово повідомлено 12.05.2011 року, про що свідчить її підпис; також її попереджено, що посаду заступника начальника УДКУ у Оболонському районі ГУ ДКУ у м. Києві буде скорочено.

13.12.2011 року позивачу було запропоновано зайняти посаду начальника відділу моніторингу видатків місцевих бюджетів Управління міжбюджетних відносин та моніторингу видатків місцевих бюджетів в апараті ГУДКС України у м. Києві або посаду заступника начальника УДКС України у Дарницькому районі м. Києва.

Позивач відмовилася від запропонованих посад, мотивуючи це тим, що в новоутвореному Управлінні державної казначейської служби України в Оболонському районі м. Києва, що є повним правонаступником УДК у Оболонському районі м. Києва, збереглася посада яку вона обіймала, а саме - заступника начальника Управління.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою статті 40 вказаного Кодексу визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає дотримання певних гарантій для працівника.

Так, згідно положень статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, про наступне вивільнення відповідач повідомив позивача 12.05.2011 року та всупереч статті 492 КЗпП України лише 13.12.2011 року, тобто за 9 днів до звільнення, запропонував іншу роботу.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

В матеріалах справи міститься копія листка непрацездатності серії АВЗ №726419 про перебування позивача на лікарняному з 22.12.2011 року по 05.01.2012 року.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, звільнення позивача з 22.12.2011 року є протиправним та суперечить чинному законодавству України.

Також, судом першої інстанції встановлено, що з 22.12.2011 року по 13.01.2012 року, з 14.01.2012 року по 24.01.2012 року позивачка перебувала на амбулаторному та з 25.01.2012 року по 17.02.2012 року на стаціонарному, а з 20.02.2012 року по 14.03.2012 року, з 15.03.2012 року по 16.03.2012 року на амбулаторному лікуванні, що також підтверджується листками непрацездатності, копії яких долучена до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 22.12.2011 року №442-ос підлягають задоволенню в частині дати звільнення позивача з займаної посади та, як наслідок, необхідності зобов'язання відповідача змінити дату звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника УДК у Оболонському районі м. Києва з урахуванням статі 492 КЗпП і часу перебування позивача на лікарняному з 22.12.2011 року по 16.03.2012 року.

Відповідно, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку і поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Окрім цього, заявляючи вимогу про поновлення на посаді, позивач просить поновити її на посаді заступника начальника Управління Державної казначейської служби України у Оболонському районі міста Києва, проте, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги вказані доводи, оскільки при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП України можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. У цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що йому при звільненні не вирішено питання переважного права залишення на роботі, оскільки норми статті 42 КЗпП України не застосовуються при ліквідації юридичної особи, а інші доводи не дають підстав вважати, що при звільненні позивача за пунктом 1 статті 40 вказаного Кодексу (ліквідація юридичної особи) відповідачем було порушено порядок звільнення з цих підстав.

Крім того, як вірно вказано судом першої інстанції, позивачем не спростовано, що 13.12.2011 року їй запропоновано зайняти посаду начальника відділу моніторингу видатків місцевих бюджетів Управління міжбюджетних відносин та моніторингу видатків місцевих бюджетів в апараті Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та/або посаду заступника начальника Управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі м. Києва. Натомість, позивач від обіймання вказаних відмовилася, в той час я вони є рівнозначними тій посаді, на якій вона працювала до звільнення.

Таким чином, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень порядку розірвання відповідачем трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано наказ від 22 грудня 2011 року №442-ос в частині дати звільнення - 22.12.2011 року та зобов'язано змінити дату звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника УДК у Оболонському районі м. Києва з урахуванням статті 492 КЗпП і часу перебування її на лікарняному з 22.12.2011 року по 16.03.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 30.03.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.