Справа № 804/19895/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Ніколайчук С.В.,
при секретарі судового засідання - Федуркіній А.В.,
представника позивача - Фішелєвої Г.В.,
представника відповідача - Задорожної А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -
03.12.2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів №110080000/2014/100115/1 від 13.06.2014 року про коригування митної вартості товару;
Ухвалою суду від 16.01.2015 року було допущено правонаступництво та замінено первинного відповідача - Дніпропетровську митницю Міндоходів її правонаступником - Дніпропетровською митницею Державної фіскальної служби.
Під час судового засідання представник позивача повідомив обставини справи таким чином як вони викладені вище, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив такі задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що у зв'язку із ненаданням Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (далі - ТОВ «АТБ-МАРКЕТ») затребуваних додаткових документів, наявністю розбіжностей, неможливістю обрахування всіх складових митної вартості, стало неможливим визначення митної вартості за методом 1 (основний метод - за ціною договору), заявленим декларантом в митній декларації. Тому, митниця послідовно перейшла до визначення митної вартості імпортованого товару за другорядними методами та визначила митну вартість за методом 2 (за ціною договору щодо ідентичних товарів). Отже, під час здійснення митного контролю та перевірки заявленої позивачем митної декларації відповідачем не було знайдено підстав для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» не було доведено правомірності такого застосування, не надано належних затребуваних додаткових документів, обґрунтувань щодо виявлених розбіжностей, тому митницею правомірно було відкориговано заявлену митну вартість товару за методом 2, винесено правомірне рішення про коригування та відповідно правомірна картка відмови у прийнятті митної декларації. Та у задоволенні позовних вимог ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» необхідно відмовити повністю.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом було встановлено, що між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та фірмою IM «EURO-ALKO» SRL, Кишинев, Молдова, був укладений контракт №1912-EА/MD на постачання товару від 01.07.2012 року, відповідно до якого фірма зобов'язується поставити товар (алкогольні напої) позивачу, найменування, ціна та кількість якого зазначаються у специфікаціях, які підписуються сторонами на кожну окрему поставку та є невід'ємною частиною контракту.
Зазначений товар надійшов до митниці на митне оформлення 11.06.2014 року, що підтверджується відповідними відмітками на міжнародній товарно-транспортній накладній №0007873.
За твердженнями відповідача, разом з електронною митною декларацією були надіслані скановані копії документів, а саме: CMR від 10.06.2014 року №0007873, контракт від 01.07.2012 року №1912-EА/MD, специфікація №119 від 23.05.2014 року, додаткова угода №8 від 27.02.2014 року, додаткова угода №9 від 06.06.2014 року, інвойс від 28.05.2014 року №121, прайс-лист б/н від 27.02.2014 року, договір про перевезення від 01.04.2013 року №643, договір про перевезення від 18.04.2013 року №18/04, договір про перевезення від 18.04.2013 року №18/04-1, заява на страхування №2918 від 12.06.2014 року, рахунок проформа б/н від 10.06.2014 року на транспортні послуги, заява на перевезення від 06.05.2014 року, калькуляція транспортних витрат 12/06-02 від 12.06.2014 року, сертифікат про походження товару №А079930 від 10.06.2014 року, сертифікат якості №121 від 09.06.2014 року.
За результатами проведеного контролю із застосуванням системи управління ризиками Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) відповідно до ст.337 Митного кодексу України в автоматизованому порядку за митною декларацією від 12.06.2014 року №110080000/2014/113781 відповідачем було виявлено ризик щодо можливого заниження митної вартості та сформовано повідомлення щодо необхідності здійснення перевірки правильності визначення митної вартості, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів. В ході проведеного аналізу митниця прийшла до висновку щодо неможливості застосування методу 1, у зв'язку із наявними розбіжностями у документах, які підтверджують числові значення складових митної вартості.
За результатами порівняння рівня фактурної вартості у розрізі позицій за інвойсом (МД від 12.06.2014 року №110080000/2014/113781) із попереднім митним оформленням (МД від 24.02.2014 року №110080000/2014/104202), за одним й тим самим зовнішньоекономічним контрактом від 01.07.2012 року №1912-EА/MD, виявлено падіння рівня фактурної вартості, зокрема, за товарною позицією: товар Ізабелла Молдавське вино червоне напівсолодке 9% об., 1 л., у межах з 1,54 дол. за пляшку до 1,46 дол. за пляшку.
Крім того, за твердженнями відповідача, на виконання положень п.2.2, п.2.3, п.2.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 року №631, ст.254 Митного кодексу України позивачем не було надано належним чином оформленого перекладу документів на українську мову.
Також позивачем не було підтверджено відомості щодо витрат на перевезення вантажу. У графі 44 за кодом 4301 декларантом було зазначено три договори транспортного перевезення. Відповідно до п.3.1 договору від 01.04.2013 року №643, укладного безпосередньо ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» з ПП «Транс Логистик» вартість послуг експедитора розраховується як сума вартостей послуг третіх осіб, що залучаються для здійснення перевезення. Інформація наданих при здійсненні митного оформлення товарів документів, а саме: калькуляції транспортних витрат, оформленої ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом та рахунку проформи від 10.06.2014 року - не містила всієї необхідної інформації для перевірки розрахунку витрат, що повинні бути включені до митної вартості з урахуванням умов поставки товару. Тому, у митниці постала необхідність витребування додаткових документів, а саме: необхідності подання протягом 10 календарних днів наступних документів (за наявності): транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Натомість, за твердженнями митниці, позивач відмовився від подання додаткових документів шляхом надсилання сканованої копії листа від 13.06.2014 року №13/06-06. При цьому, за посиланнями ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» ним були надані відповідачу додаткові документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару листом №28-08/1 від 28.08.2014 року вже після випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання. У зв'язку із відмовою декларанта листом від 13.06.2014 року надати витребувані додаткові документи, у митниці не було підстав для застосування заявленого методу 1 під час визначення митної вартості імпортованого товару. Тому, на підставі положень ст.59 Митного кодексу України відповідачем послідовно були застосовані другорядні методи визначення митної вартості товару. Та митницею визначена митна вартість імпортованого товару на підставі існуючої у митного органу інформації, яка ґрунтувалась на вартості операції за ідентичними товарами, а саме: на вартості оцінюваних товарів за митною декларацією (МД) від 24.02.2014 року №110080000/2014/104202, за одним й тим самим зовнішньоекономічним контрактом від 01.07.2012 року №1912-EА/MD.
Слід зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами чинними були норми Митного кодексу України від 13.03.2012 року за №4495-VI у редакції станом на 26.04.2014 року.
Так, згідно пунктів 23, 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, визначено, що митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. А митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Митний режим - це комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
Положеннями ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ч. 2, ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товару та перелік документів, які зобов'язаний надати декларант в разі наявності розбіжностей у наданих документах, а саме:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
А у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом. письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Статтею VII ГАТТ визначено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Під "дійсною вартістю", відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 ст. VII "Оцінка товару для митних цілей" Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) визначено, що сумісним зі статтею VII було б припущення, що "дійсна вартість" може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими "дійсної вартості", а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Відповідно до ст. 337 Митного кодексу України, перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення:
- формато-логічного контролю;
- контролю співставлення;
- контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Як вже було зазначено вище, при визначенні митної вартості імпортованого товару позивачем було використано перший метод у відповідності до положень ст. 58 Митного кодексу України, тобто за ціною контракту (вартість операції).
Положеннями ст. 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право:
1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації;
2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу;
3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти;
4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів;
5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів;
6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв'язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;
7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Так, за ч.ч.1 - 5 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Відповідно до умов вищевказаного контракту придбаний товар є імпортованим з м. Кишинев, Молдова, тому на нього розповсюджується митний режим імпорту (випуску для вільного обігу).
Згідно положень ст. 74, ч. 3 ст. 75, ст. 76 Митного кодексу України імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.
Для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:
1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари;
2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту;
3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Товари, поміщені у митний режим імпорту, набувають статусу українських товарів.
Підтвердженням українського статусу товарів, зазначених у частині першій цієї статті, є митна декларація, за якою ці товари випущено у вільний обіг.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
Відповідно до п.п.2.2, 2.3, 2.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 року №631, у відповідності до ст.254 МКУ для проведення перевірки відомостей, необхідне забезпечення декларантом перекладу документів українською мовою для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій. При цьому, правильність перекладу документів, що надаються декларантом відповідно до ст.254 Митного кодексу України, засвідчується шляхом вчинення запису «Перекладено вірно», проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад.
На виконання положень ст.53 Митного кодексу України Дніпропетровською митницею було зобов'язано декларанта протягом 10 календарних днів надати за наявності додаткові документи: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Натомість, за твердженнями митниці, позивач відмовився від подання додаткових документів шляхом надсилання сканованої копії листа від 13.06.2014 року №13/06-06.
Тому, на підставі ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Так, відповідачем було використано метод 2 щодо визначення митної вартості відповідно до наявної у митного органу інформації щодо вартості оцінюваних товарів за МД від 24.02.2014 року №110080000/2014/104202 за одним й тим самим зовнішньоекономічним контрактом від 01.07.2012 року №1912-EА/MD. Та винесено рішення про коригування митної вартості товарів та видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
У відповідності до положень частин 7, 8, 9 ст. 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.
Позивачу було надано дозвіл на митне оформлення вантажу під фінансову гарантію декларанта зі сплатою податків і зборів до Державного бюджету України та прийнято рішення щодо можливості випуску ввезеного товару у вільний обіг під обрані гарантійні зобов'язання.
Вищевказаною нормою ст. 55 Митного кодексу України визначено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Натомість відповідач не прийняв надані декларантом додаткові документи за листом №28-08/1 від 28.08.2014 року. За посилання позивача це наступні документи: переклад рахунку-фактури, бухгалтерські платіжні документи: swift від 30.05.2014 року, платіжне доручення в іноземній валюті №622 від 19.06.2014 року, заява про купівлю іноземної валюти №622 від 19.06.2014 року, прайс-лист виробника товару терміном дії до кінця 2014 року, експертний висновок Дніпропетровської ТПП ГО-3945 від 27.08.2014 року.
В обґрунтування своєї відмови митниця вказала на те, що зазначені документи не надавались до митного оформлення та не надсилались додатково листом від 28.08.2014 року №28-08/1, що унеможливило проведення розрахунку вартості послуг експедитора ПП «Транс Логистик» як суми вартостей послуг третіх осіб та документальне підтвердження заявленої декларантом транспортної складової митної вартості товару. Тим більше, надані суду документи: акт виконаних робіт від 30.06.2014 року №1539, виданий ПП «Транс Логистик», додаткова угода від 01.10.2014 року №2 до договору перевезення від 01.04.2013 року №643, копія листа ПП «Транс Логистик» від 05.09.2014 року, митниці надані не були, що також унеможливило їх урахування під час перегляду документів для митного оформлення. Крім того, до митниці не надавалась і додаткова угода від 01.01.2014 року №2 до договору перевезення від 01.04.2013 року №643. Тому, митниця посилається на те, що за договором перевезення від 01.04.2013 року №643 передбачена фіксована сума експедиційної винагороди у розмірі - 400,00грн. Хоча відповідно до рахунку-проформи без номера від 10.06.2014 року експедитора ПП «Транс Логистик», сума експедиторських послуг зазначена у розмірі - 2916,67грн. без ПДВ, що не відповідає умовам договору №643 від 01.04.2013 року. До митниці не надавався і лист ПП «Транс Логистик» від 05.09.2014 року, на який посилається позивач в обґрунтування наявних розбіжностей у вартості послуг з перевезення партії товару - молдавського вина вагою 21 кг, при фактичних обсягах заявленої партії товару (20 тонн) за умовами договору та наданої заявки №11 від 06.05.2014 року. Позивачем також не були надані митниці рахунок на підтвердження оплати послуг експедитора за договором №643 від 01.04.2013 року. А це в свою чергу унеможливило документальне підтвердження заявленого розміру транспортної складової митної вартості товару.
Положеннями ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України визначено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Отже, за результатами судового розгляду даної адміністративної справи суд прийшов до висновку про те, що дії митного органу щодо винесення рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів №110080000/2014/100115/1 від 13.06.2014 року про коригування митної вартості товару та відповідної видачі картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Так, позиція позивача не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, доводи та твердження останнього не спростовують правомірності винесеного рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів №110080000/2014/100115/1 від 13.06.2014 року про коригування митної вартості товару та правомірності видачі оскаржуваної картки відмови.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного адміністративного позову необхідно відмовити повністю.
Також суд вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Положеннями ст. 87 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.
Статтею 1, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (у редакції станом на 23.10.2013 року) визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Враховуючи, що сплачена позивачем сума судового збору у загальному розмірі - 255,78грн. складається зі суми судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі - 182,70грн. (10% від 1827,00грн.) та суми судового збору за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі - 73,08грн., то на підставі ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позивача необхідно стягнути несплачену суму судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 90% ставку судового збору (1827,00грн.) - 1644,30грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ - 30487219) на користь Державного бюджету України недоплачену суму судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі - 1644,30грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири грн. 30коп.).
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 20 січня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 20.01.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Ніколайчук С.В. Ніколайчук О.В. Бринза