Справа № 2а-5866/09/1770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року м. Київ К/800/951/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 01.12.2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 року

у справі № 2а-5866/09/1770

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Рівне

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.12.2009 року у справі № 2а-5866/09/1770, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 року, позов задоволено повністю. Податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне від 18.03.2009 року № /1 та № /1 визнано нечинними.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами планової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року, відповідачем складено акт від 26.12.2008 року № 252/НОМЕР_1, яким встановлено порушення ст. 1, ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування», в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2006 рік у сумі 10 951, 38 грн. та за 2007 рік у сумі 21 555, 26 грн., п. 2.3 ст. 2, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9, пп. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого донараховано податок на додану вартість всього в сумі 57 480, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.01.2009 року № /0, у зв'язку з чим визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 32 506, 64 грн., № /0, у зв'язку з чим визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 88 156, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, скарга позивача залишена без задоволення, та податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.03.2009 року № /1 та № /1.

Актом перевірки встановлено, що при співставленні виручки, задекларованої фізичною особою-підприємцем в звіті суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, з виручкою, розміри якої були визначені на підставі представлених до перевірки документів, а саме, банківських виписок, книги обліку доходів і витрат, встановлено, що за 2006 рік обсяг виручки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 перевищив 500 000, 00 грн.

За таких обставин, податковий орган прийшов до висновку, що позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку щодо протиправного прийняття податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з неперевищеням позивачем обсягу виручки, яка встановлена Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» для суб'єктів малого підприємництва.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій враховуючи наступне.

Спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва запроваджено Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», пункт перший ст. 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно із положенням п. 4 ст. 1 вказаного Указу як виручку розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що предметом договору комісії, укладеного позивачем з ЗАТ «Промбуд-11» був обов'язок позивача придбати за дорученням та за рахунок комітента будівельні матеріали для проведення ремонтних робіт.

Згідно умов вказаного договору будівельні матеріали придбані за договором є власністю комітента - ЗАТ «Промбуд-11». За надані послуги ЗАТ «Промбуд-11» зобов'язувалося сплатити позивачу винагороду.

Листом ЗАТ «Промбуд-11» підтверджено факт перерахування коштів позивачу, згідно платіжних доручень № 643 та № 1592 на виконання комісійного доручення на придбання будівельних матеріалів.

У власному обліку як виручку (дохід) позивач відображав лише фактично отриману від ЗАТ «Промбуд-11» (замовника) за надання послуг щодо придбання будівельних матеріалів винагороду. Інші грошові суми, які отримувались від замовника на виконання умов договору комісії, а саме: для придбання будівельних матеріалів, не обліковувались у книзі обліку доходів і витрат позивача, до складу винагороди за договором комісії не включались та у звітності не відображались, оскільки такі суми не є виручкою позивача у розумінні положень Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що кошти, отримані позивачем на виконання умов договору комісії не є виручкою останнього від реалізації товару у розумінні положень Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Обсяг виручки фізичної особи-підприємця, що є платником єдиного податку і здійснює свою діяльність як виконавець за договором комісії, складається лише із сум винагороди, яка у періоді, що перевірявся, не перевищила визначеного Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» граничного розміру.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 01.12.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 року у справі № 2а-5866/09/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук