Справа № 0670/3122/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015 м. Київ К/800/60652/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Голубєвої Г.К., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства «Під ключ»
на постановуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014
у справі №806/3122/14
за позовомПриватного підприємства «Під ключ»
доЖитомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Під ключ» звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції № від 29.11.2013.

Постановою Житомирського окружного адміністративного від 02.09.2014 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 у даній справі, скасована постанова Житомирського окружного адміністративного від 02.09.2014 та прийнято нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в залишити в силі постанову суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права в цій частині, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість, згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 29.11.2013, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 253457,00 грн., стали висновки контролюючого органу, викладені в акті «Про результати камеральної перевірки податкової декларації по ПДВ ПП «Під ключ» за квітень 2013 року» від 29.11.2013 року №3510/14-01, про порушення позивачем вимог підпункту 198.6 Податкового кодексу України, згідно вимог якого, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної, що вплинуло на розрахунки з бюджетом.

Судами також встановлено, що до складу податкового кредиту за квітень 2013 року позивач відніс податок на додану вартість на підставі податкових накладних від 15.04.2010 №№59, 58 та від 29.04.2010 №№68, 69, 70, від 09.04.2010 №№5, 42, від 16.04.2010 №37, від 26.04.2010 №41.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачем обґрунтовано включено до складу податкового кредиту при декларуванні податку на додану вартість за квітень 2013 року суми податку на додану вартість відповідно до податкових накладних, виписаних квітні та травні 2010 року, в межах строку давності, встановленого підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин строків давності, встановлених Податковим кодексом України.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За визначенням підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної (абзац 3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Враховуючи те, що кількість календарних днів між датами складання податкових накладних, суми ПДВ за якими позивач включив до складу податкового кредиту у податковій декларації за квітень 2013року, і датою подання цієї податкової декларації (20.05.2013) більше, ніж 365 календарних днів, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про неправомірне включення позивачем ПДВ за цими накладними до складу податкового кредиту.

Доводи позивача про поширення норм ПК України виключно на податкові накладні, виписані після набрання чинності цим Кодексом, є помилковими. Пунктом 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» ПК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, крім норм, перелік яких встановлено в цьому пункті.

Ввівши з 1 січня 2011 року нове правило щодо строку реалізації платником податку на додану вартість права на включення до податкового кредиту суми податку, на яку він отримав від постачальника товарів (послуг) податкову накладну, законодавець не встановив додаткових умов (як-то обмеження кола податкових накладних, тощо) дії цього правила податкового обліку, якого повинен дотримуватись платник податку при поданні податкової декларації.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому воно не підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для відмови в позові.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Під ключ» відхилити.

2. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
Г.К.Голубєва