Справа № 2а-277/12/0370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Справа № 62289/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

представника позивача - Слюсара Е. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року в справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної фінансової інспекції у Волинській області про часткове скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2012 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної фінансової інспекції у Волинській області про скасування вимоги «Про усунення порушень» від 10 січня 2012 року № 03-040-14-14/124 в частині: «повернення Фонду належної частки вартості санаторно-курортних путівок в сумі 1071,00 грн.; відшкодування коштів Фонду в сумі 14010,85 грн. використаних у 2009-2010 роках на утримання понаднормативної посади в санаторії-профілакторії Волинського національного університету імені Лесі України» (з урахуванням уточненої позовної заяви).

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що у зв'язку з відкриттям кабінету з лікувальної фізкультури у санаторії-профілакторії у кошторисі та штатному розписі санаторію-профілакторію ВНУ ім. Л. Українки на 2009-2010 роки було закладено видатки на оплату праці 0,5 штатної одиниці посади медичної сестри з лікувальної фізкультури або інструктора ЛФК. Також вказано, що на момент видачі путівок на санаторно-курортне лікування діяла норма, яка передбачала часткову оплату застрахованою особою в розмірі 20 відсотків від вартості путівки на санаторно-курортне лікування, а не 30 відсотків.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року позов задоволено. Скасовано вимогу Державної фінансової інспекції у Волинській області «Про усунення порушень» від 10 січня 2012 року № 03-040-14-14/124 в частині зобов'язання Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності повернути Фонду належної частки вартості санаторно-курортних путівок в сумі 1071,00 грн.; відшкодування коштів Фонду в сумі 14010,85 грн. використаних у 2009-2010 роках на утримання понаднормової посади в санаторії-профілакторії Волинського національного університету імені Лесі Українки.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної вимоги «Про усунення порушень» від 10 січня 2012 року № 03-040-14-14/124 в частині вжиття позивачем заходів щодо повернення належної частки вартості санаторно-курортних путівок в сумі 1071,00 грн. та забезпечення відшкодування коштів Фонду в сумі 14010,85 грн., використаних у 2009-2010 роках на утримання понаднормативної посади в санаторії-профілакторії Волинського національного університету ім. Л. Українки, а позивачем в повній мірі обґрунтовано, доведено та надано підтверджуючі матеріали про правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Державною фінансовою інспекцією у Волинській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального права.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Встановлено, що з 24 жовтня 2011 року по 16 листопада 2011 року працівниками Державної фінансової інспекції у Волинській області була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 січня 2009 року по 01 жовтня 2011 року, на підставі якої було складено акт від 16 грудня 2011 року № 040-24/032.

За наслідками ревізії 13 січня 2012 року на адресу позивача надійшла вимога № 03-040-14-14/124 від 10 січня 2012 року «Про усунення порушень», у якій, зокрема, поряд з іншими зафіксованими в акті порушеннями, від позивача вимагається вжити заходів щодо повернення належної частки вартості санаторно-курортних путівок в сумі 1071,00 грн. та забезпечити відшкодування коштів Фонду в сумі 14010,85 грн., використаних у 2009-2010 роках на утримання понаднормативної посади в санаторії-профілакторії Волинського національного університету імені Лесі Українки.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, яке затверджене Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги про усунення порушень, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувані вимоги вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними і скасування вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області щодо вжиття Волинським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заходів, спрямованих на відшкодування збитків.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області - задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року в справі № 2а-277/12/0370 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної фінансової інспекції у Волинській області про часткове скасування вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 23 березня 2015 року