Справа № 802/4106/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/4106/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Панченка Тараса Дмитровича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Порхун Л.М.,

третьої особи: ОСОБА_3,

третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до управління ДМС України у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (третя особа 1), ОСОБА_4 (третя особа 2) про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 ( далі - позивач ) з адміністративним позовом до управління ДМС України у Вінницькій області, третя особа, якя не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (третя особа 1) про визнання дій протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ВГІРФО Замостянського відділу внутрішніх справ 18.04.2007 року було протиправно, всупереч правових норм, закріплених в ст. 6, 7, 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", знято з реєстрації місця проживання його сина ОСОБА_4, якій на день зняття з реєстрації не досяг 14 річного віку. Позивач зазначає, що зняття з реєстрації неповнолітніх дітей може відбуватись лише за письмовою згодою обох батьків, разом з тим наголошує, що жодної письмової згоди на зняття з реєстрації свого сина не давав.

Не погоджуючись з такими діями ВГІРФО Замостянського відділу внутрішніх справ, правонаступником якого на теперішній час є Замостянський районний відділ м. Вінниці УДМС у Вінницькій області, та вважаючи їх протиправними, здійсненими з порушенням вимог чинного законодавства України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, позивач зазначив, що про такі дії відповідача він дізнався лише в серпні 2014 року.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи належним відповідачем в даній справі є управління ДМС України у Вінницькій області, а не Замостянський районний відділ м. Вінниці УДМС у Вінницькій області, в зв"язку з чим, відповідно до положень ч.1 ст. 52 КАС України, було допущено заміну первинного відповідача належним.

Також ухвалою суду від 02.02.2015 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_4 ( а.с. 35 ).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях ( а.с. 43 ), просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала щодо позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях ( а.с. 29-30 ), просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Треті особи щодо вирішення даного позову поклались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та третіми особами докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2003 року між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано шлюб ( а.с. 4 ). За час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ( а.с. 4 ).

З 1989 року ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності останній на підставі договору даруванні від 02.07.2002 року ( а.с. 5, 6 ).

18.04.2007 року ВГІРФО Замостянського відділу внутрішніх справ ОСОБА_3 було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та 23.04.2007 року зареєстровано за іншою адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ( а.с. 6-7 ).

Згодом, 07.05.2007 року ОСОБА_3 було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3, а 23.05.2007 року знову зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 6 - 7 ).

Окрім того, як стверджує позивач, 18.04.2007 року разом з ОСОБА_3 було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 їх сина ОСОБА_4

Зазначені дії відповідача, на думку позивача, вчинені з порушенням вимог ч. 6 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст. 160 Сімейного кодексу України, а саме неповнолітню особу знято з реєстрації місця проживання без письмової згоди всіх законних представників, оскільки, як стверджує позивач, він своєї згоди на вчинення зазначених дій не надавав.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи.

Згідно з Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина перша статті 33).

Право на свободу пересування і вибору місця проживання як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (пункт 1 статті 13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 2).

Зазначені положення Конституції України та міжнародно-правових актів дістали свій подальший розвиток і конкретизацію у Законі України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Зокрема, у статті 2 цього Закону закріплюється гарантія на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, а у статтях 12, 13 визначено коло осіб, щодо яких обмежується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Так, згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до визначення термінів, наведеного в абзацах 2-5, 7 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні":

- свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;

- вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

- місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

- місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік;

- реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Згідно статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника.

Нормою частини 2 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

За приписами частини 6 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

При цьому, згідно абзацу 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", вільний вибір місця проживання обмежується, зокрема, щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Здійснивши аналіз викладених приписів законів суд погоджується з твердженням позивача, що реєстрація дитини віком до 14-ти років може здійснювати за заявою одного з батьків, який є її законним представником, за наявності згоди на це іншого законного представника.

Разом з тим, як слідує з матеріалів адміністративного позову та наданих в судовому засіданні представником позивача пояснень, ОСОБА_5 з 2003 року разом дружиною та сином ОСОБА_3 не проживає. Рішення суду щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 не було, останній проживав з матір"ю - ОСОБА_3

З наданих в судовому засіданні представником відповідача доказів, встановлено, що 13.06.2014 року до другого міського відділу Управління ДМС України у Вінницькій області звернулися особисто ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з заявами про зняття особи з реєстрації місця проживання у зв'язку з вибуттям за іншою адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 32). За наслідком розгляду вищевказаних заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Суд звертає увагу, що станом на 13.06.2014 року, тобто на час звернення ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) до відповідача з відповідною заявою про зняття з реєстрації, ОСОБА_4 вже виповнилося 15 років, а тому, у відповідності до вимог Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077, потреби в наданні відповідної згоди батьків на зняття особи з реєстрації не було.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві, згідно з положеннями ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 4 ст. 70 КАС України визначає, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відтак, на підтвердження протиправності дій відповідача - вчинення дій щодо зняття 18.04.2007 року з реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, позивач мав би надати відповідні докази.

Однак, ОСОБА_5, обґрунтовуючи свою позицію щодо протиправності дій ВГІРФО Замостянського відділу внутрішніх справ по зняттю 18.04.2007 року ОСОБА_4 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення зазначених дії суб"єктом владних повноважень.

Суд критично оцінює довідки про склад сім"ї від 19.04.2007 року та від 20.04.2007 року ( а.с. 9, 10 ), копії яких долучені позивачем до адміністративного позову, оскільки викладені в них дані не свідчать про факт зняття з реєстрації ОСОБА_4 та про те, що, у випадку проведення такої дії, вона була вчинена без згоди іншого законного представника.

Разом з тим, з огляду на приписи ч. 2 ст. 71 КАС України, згідно яких, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, судом були заслухані пояснення представника відповідача та витребувані відповідні докази.

Однак, в письмових запереченнях на адміністративний позов і в наданих в судовому засіданні поясненнях, представником відповідача наголошено на неможливості надати докази щодо вчинення або невчинення вищезазначених дій, в тому числі, у випадку проведення такої реєстрації щодо її здійснення за згодою обох батьків або без такої, оскільки, відповідно до Наказу МВС України від 04.06.2002 року №519 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в процесі діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій системи МВС України, із зазначенням строків зберігання документів, та Переліку документів, що утворюються в процесі діяльності внутрішніх військ МВС України, із зазначенням строків зберігання документів», строк зберігання заяви про реєстрацію місця проживання встановлено лише три роки. В той же час, як стверджує позивач, оскаржувані дії були вчинені ВГІРФО Замостянського відділу внутрішніх справ ще 18.04.2007 року.

Враховуючи наведене, судом задля повного та об'єктивного встановлення всіх обставин справи були заслухані пояснення третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зазначили, що ОСОБА_4 постійно проживав та був прописаний за адресою: АДРЕСА_1, та в 2007 році не змінював свого місця реєстрації та місця проживання. Ніяким чином його права щодо користування житлом не порушувались.

Зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено лише 13.06.2014 року за особистою заявою останнього, який на той час досяг 15 - річного віку.

Таким чином, судом були здійснені всі можливі заходи спрямовані на встановлення та підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої доводи, викладені в адміністративному позові. Проте, в ході судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів відсутність протиправності в своїх діях, в той час як позивачем належних доказів на підтвердження своєї правової позиції не надано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України судовому захисту підлягають саме порушені права, свободи чи інтереси.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій щодо зняття 18.04.2007 року ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без згоди всіх законних представників, а також з огляду на правомірність проведення 13.06.2014 року другим міським відділом Управління ДМС України у Вінницькій області дій щодо задоволення заяви ОСОБА_4 та зняття останнього з реєстрації, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим в їх задоволенні відмовляє.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Заброцька Людмила Олександрівна

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: