Справа № 817/14/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/14/15

10 лютого 2015 року 16год. 35хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Омельченко А.В.,

відповідача: представник Юхименко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірантіс"
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірантіс» (далі ТОВ «Мірантіс») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.10.2014 № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2014 року службовими особами ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області було складено акт №658/17-16-22-01/38342697 «Про результати позапланової виїзної ТОВ «Мірантіс» з питань дотримання податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ «Антарес» за січень-липень 2014 року».

На підставі даного акта відповідачем 10.10.2014 прийняті податкові повідомлення - рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 грн. та № про збільшення грошового зобов'язання за основним платежем 400 444,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 100 111,04 грн.

Позивач вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, прийнятим без врахування первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Вважає, що контролюючим органом, зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 грн. та збільшення грошового зобов'язання за основним платежем 400 444,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 100 111,04 грн. відносно ТОВ «Мірантіс» ґрунтуються виключно на суб'єктивних припущеннях та на висновках акту ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 21.08.2014 року №175/04-61-22-2/31037491 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Антарес» з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року.

В якості спростування наведених в актах перевірки доводів позивач зазначає про наявність всіх первинних документів, що підтверджує фактичність господарських операцій з ТОВ «Антарес» та правильність формування податкового кредиту за липень 2014 року на суму 400 480,17 грн., а також про відповідність вимогам чинного законодавства отриманих від контрагента податкових накладних.

Крім того вказує, що заперечення від 03.10.2014 № 54 на акт перевірки від 29.09.2014 року №658/17-16-22-01/38342697, яким ТОВ «Мірантіс» надало первинні бухгалтерські документи, підтверджує наявність всіх підстав для віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Антарес» за липень 2014 року, яке відповідно до п.86.7 ст. 86 Податкового Кодексу України є невід'ємною частиною акту перевірки.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав викладених в ньому. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, про що надали суду відповідні письмові заперечення.

Пояснила суду, що під час перевірки товариства встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні суми податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2014 року на загальну суму 400480,17грн. Причиною вказаних порушень орган доходів і зборів вважає відсутність об'єктів оподаткування при придбанні нафтопродуктів по взаємовідносинах платника податків з контрагентами ТОВ "Антарес". Представник відповідача зазначила, що для перевірки не було надано усіх необхідних первинних документів і документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували реальність цих господарських операцій. Вказала також, що з наданих для перевірки документів неможливо було прослідкувати транспортування і оприбуткування нафтопродуктів та дотримання платником податків вимог спеціальних нормативних актів, якими регулюється порядок обліку нафтопродуктів. Представник відповідача наголошує, що зустрічною звіркою встановлено неможливість останніх здійснювати господарські операції з продажу товарів, внаслідок встановлення факту безтоварності господарських відносин із їхніми контрагентами по придбанню товарів.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТОВ "Антарес" за липень 2014 року, результати якої оформлено актом від 29.09.2014 року №658/17-16-22-01/38342697 (а.с.97-103).

Платником податків подано заперечення на акт перевірки, за наслідками розгляду яких органом доходів і зборів висновки акту залишено без змін (а.с. 8-10).

На підставі матеріалів перевірки Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 грн. та № про збільшення грошового зобов'язання за основним платежем 400 444,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 100 111,04 грн. (а.с. 6-7).

Платником податків податкове повідомлення-рішення оскаржено в адміністративному порядку, за наслідками розгляду скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с. 11-18).

В основу оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, абз. 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні суми податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2014 року на 400 480,17 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на відповідну суму.

Підставою для вказаних висновків стали твердження органу доходів і зборів про безтоварність господарських операцій платника податків з ТОВ "Антарес".

Суд не погоджується з наведеними висновками, вважає їх безпідставними та такими, що ґрунтуються не на нормах закону і фактичних обставинах здійснення господарських операцій, а на припущеннях органу доходів і зборів.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, що фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознака фактичного здійснення господарської операції, кореспондує з положеннями розділу V Податкового кодексу України, яким встановлено порядок формування платниками податків податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об'єкта оподаткування цим податком.

Так, підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів.

В свою чергу, підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу вимог пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як закріплено у пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України на платника податків покладається обов'язок для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2).

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" з 20.08.2012 зареєстроване в якості юридичної особи, з 29.08.2012 перебуває на обліку як платник податків, з 01.01.2013 зареєстроване в якості платника податку на додану вартість та здійснює господарську діяльність з роздрібної та оптової торгівлі пальним і подібними нафтопродуктами.

Між ТОВ «Антарес» та ТОВ «Мірантіс» був укладений договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року відповідно до якого ТОВ «Антарес» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договору. ( а.с.35-37).

Додатковою угодою № 000047 від 01.07.14 до Договору поставки № 0107-23 від 01.07.2014 року Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів їх вартість та кількість, а саме: Бензин автомобільний підвищеної якості А-92 виду ІІ класу С на суму 2402881,02 грн., в тому числі ПДВ 400480,17 грн. (а.с.38).

Згідно додаткової угоди від 01.11.2014 року до договору поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року сторони визначили, обов'язок покупця здійснити оплату за Товар, шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.07.2015 року. Таким чином на момент розгляду справи граничний строк для оплати за поставлений Товар не настав.

За умовами договору поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року передача нафтопродуктів здійснюється шляхом підписання актів прийому-передачі (п.п. 2.1.1).

Акт приймання-передачі нафтопродуктів №000047 від 31.07.14 року підтверджує приймання-передачі нафтопродуктів, а саме: бензину автомобільного підвищеної якості А-92 виду ІІ класу С в кількості 122,471 тон. на суму 2402881,02 грн., в тому числі ПДВ 400480,17 грн. згідно договору поставки № ДГ-0107-23 від 01.07.2014 року.

Договором поставки №ДГ-01-07-23 від 01.07.2014 року (п.4.2) сторони визначили, що товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах EXW- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕМС 2010).

Як вбачається з листа № 47/07-А від 01.07.2014 року ТОВ «Антарес» повідомило, що нафтопродукти придбані ТОВ «Мірантіс» згідно договору знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт», у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії вищезазначених договорів. ПАТ «Дніпронафтопродукт» про перехід права власності повідомлений. ( а.с. 42).

Як встановлено в судовому засіданні, придбані позивачем нафтопродукти в ТОВ «Антарес» були передані на зберігання ПАТ «Дніпронафтопродукт» згідно договору зберігання №4199 від 30.07.2014 року.

Належне виконання умов договору зберігання нафтопродуктів між ТОВ «Мірантіс» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» підтверджується актом приймання - передачі нафтопродуктів від 31.07.2014 р., актом повернення зі зберігання від 31.07.2014 року та актом приймання передачі наданих послуг від 31.07.2014 року, платіжними дорученнями про оплату наданих послуг зберігання.

Відповідно до Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 12/07/14 від 01.07.2014 року ТОВ «Рісол» надавало послуги з перевезення нафтопродуктів з складу світлих нафтопродуктів (ССНП в смт Клевань, вул. Мелещука, 8) до автозаправних станцій. Належне виконання умов договору підтверджується актом виконаних робіт від 31.07.2014 року, платіжними дорученнями про оплату послуг первезення.

Як вбачається з наданих позивачем до заперечень на акт перевірки та в судове засідання товарно-транспортних накладних, нафтопродукти придбані ТОВ «Мірантіс» у ТОВ «Антарес» транспортувались із місця зберігання безпосередньо до АЗС позивача автоцистернами для їх подальшої реалізації.

З листа ПАТ «Дніпронафтопродукт» №10/3107/02 від 31.07.2014 року, вбачається, що ТОВ «Гед Вілс» надає ПАТ «Дніпронафтопродукт» послуги з приймання, розміщення та відпуску нафтопродуктів, прийняті ПАТ «Дніпронафтопродукт» на зберігання.

Досліджені у судовому засіданні товарно-транспортні накладні форми №1-ТТН, виписані відповідно до вимог Додатку 3 до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155, у сукупності з первинними бухгалтерськими, платіжними дорученнями про оплати за отримані ПММ та іншими документами достовірно підтверджують факт транспортування придбаних у ТОВ «Мірантіс» нафтопродуктів, зі складу світлих нафтопродуктів в смт. Клевань, вул. Мелещука, 8 на адресу АЗС ТОВ «Мірантіс».

Твердження органу доходів і зборів щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року №П-7, є безпідставними.

Згідно п. 1 даних Інструкцій, вони застосовуються у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними або Особливими умовами постачання чи іншими обов'язковими правилами не встановлений інший порядок приймання товарів народного споживання за кількістю і якістю.

Таким чином в разі визначення сторонами у договорі на поставку товарів порядку їх прийняття, застосування останніх у межах визначених договором не є обов'язковим.

За умовами договорів, приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю здійснюється згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (пункт 6.1).

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (надалі - Інструкція), визначено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град.С відповідно до ГОСТ 3900.

Підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 Інструкції встановлено, що приймання нафтопродуктів, які надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності.

Отже, прийняття позивачем нафтопродуктів на підставі товарно-транспортних накладних за формою №1-ТТН (нафтопродукт) здійснено з дотримання вимог Інструкції.

В акті перевірки від 29.09.2014 року №658/17-16-22-01/38342697 орган доходів і зборів зазначає про ненадання платником податків для перевірки акту приймання нафтопродуктів за формою №5-НП і журналу обліку нафтопродуктів, як передбачено пп. 5.2.6 Інструкції

Водночас, суд зазначає, що положення підпункту 5.2.6 пункту 5.2 Інструкції регулюють порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час їх надходження залізничним транспортом та не повинні застосовуватись щодо спірних операцій.

Крім того, позивачем до заперечень на акт перевірки та в судове засідання надано сертифікати відповідності на нафтопродукти, що підтверджують їх якість.

З огляду на наведене, надані платником податків документи є первинними в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV і Податкового кодексу України, відповідають всім необхідним вимогам законодавства, та слугують належним підтвердженням фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ "Антварес".

Суд не бере до уваги посилання органу доходів і зборів на акт ДПІ Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 21.08.2014 року №175/04-61-22-2/31037491 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Антарес» з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року.

Судом досліджено, що в основу вказаних актів та листа покладено твердження про відсутність у ТОВ "Антарес" трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основних видів діяльності, а також здійснення закупівлі товарно-матеріальних цінностей у підприємств, господарська діяльність яких була нереальною, що мало вплив на подальшу реалізацію ними товарів, в межах власної господарської діяльності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. Також, в разі наявності в органу доходів і зборів інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (рішення у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" від 22.01.2009 року, заява №3991/03), платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку на додану вартість та в результаті сплачувати податок другий раз, оскільки такі вимоги стануть надмірним тягарем для платника податків, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Судом досліджено, що ТОВ "Антарес" виписано для ТОВ "Мірантіс" податкову накладну від 31.07.2014 року №49 на суму 2402881,02 грн., в тому числі ПДВ 400480,17 грн.

Зазначена податкова накладна відповідає вимогам Податкового кодексу України, претензії щодо їх форми та змісту в органу доходів і зборів на час перевірки були відсутні.

Суми податку на додану вартість по даній вказаній податковій накладній включена позивачем до складу податкового кредиту за липень 2014 року в сумі 400480,17 грн.

Суд приходить до висновку, що формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість здійснено на підставі даних про господарські операції, які підтверджені усіма необхідними первинними і обліковими документами, та є правомірним.

Відтак, у відповідача були відсутні визначені законодавством підстави для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 36 грн. та про збільшення грошового зобов'язання за основним платежем 400 444,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 100 111,04 грн.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до задоволення повністю.

Як передбачено частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 10.10.2014 № та №.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірантіс" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.