Справа № 817/4227/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4227/14

13 лютого 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М.

відповідача: представник Юхименко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАЗАР-ЗАХІД"

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання дій протиправними , -
ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КВАЗАР-ЗАХІД" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання дій Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, які полягають у невизнанні податковими деклараціями подані 18.10.2014 року декларації з податку на прибуток за 2012 та за 2013 роки протиправними.

В обґрунтування позову зазначає, що 18.10.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КВАЗАР ЗАХІД» надіслано до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області дві декларації з податку на прибуток підприємства: за 2012 рік та за 2013 рік.

24.10.2014 року позивачем було отримано лист ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області від 24.10.2014 року за № 2050/10/17-16-15-02/05, яким позивача повідомлено, що поданим податковим деклараціям надано статус «не визнано як податкова декларація».

ТОВ «КВАЗАР-ЗАХІД» не погоджується з рішенням податкового органу щодо надання статусу «не визнано як податкова звітність» поданим деклараціям з податку на прибуток підприємства, вважаючи таке рішення протиправним. Зазначає, що невизнання відповідачем вказаних декларацій з податку на прибуток податковими деклараціями суперечить положенням п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, оскільки у разі подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог податкового законодавства, контролюючий орган зобов'язаний відмовити у прийнятті такої податкової декларації, а не надсилати платнику податків повідомлення про невизнання її податковою декларацією.

На думку позивача, не визнавши як податкову декларацію подані 18.10.2014 року податкові декларації з податку на прибуток за 2012 та 2013 роки - вийшла за межі повноважень, встановлених законом, діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, подав письмове заперечення. В письмовому запереченні відповідач зазначає, що враховуючи, що у поданих позивачем 18.10.2014 року деклараціях з податку на прибуток за 2012 та за 2013 рік був відсутній такий обов'язковий реквізит як найменування контролюючого органу, до якого подається звітність, обов'язковість заповнення якого передбачена п.48.3. ст.48 ПКУ, ДПІ у м. Рівному у відповідності з п.48.7. ст. 48 ПКУ правомірно не надано статусу такій звітності податкової декларації про що повідомлено платника податку. В задоволенні позову просить відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію викладену в письмових запереченнях та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 18.10.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КВАЗАР ЗАХІД» було надіслано до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області дві декларації з податку на прибуток підприємства: за 2012 та за 2013 роки (а.с.8-13).

24.10.2014 року ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області листом за № 2050/10/17-16-15-02/05 повідомлено позивача, що поданим податковим деклараціям з податку на прибуток підприємства за 2012 рік від 21.10.2014 року за № та податковій декларації з податку на прибуток за 2013 рік від 21.10.2014 року за № надано статус «не визнано як податкова декларація», оскільки форма податкових декларацій не містить необхідних обов'язкових реквізитів відповідно до п. 48.1 ст. 48, п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України (а.с.7).

26.11.2014 року проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток, про що складено акт №442 (а.с.48). В ході перевірки встановлено порушення позивачем а.а.49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, платником не подано податкову декларацію з податку на прибуток за три квартали 2012 року, податкову декларацію за 2012, 2013 роки.

05.12.2014 року на підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 510 грн. (а.с.50).

12.01.2015 року позивачем до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області повторно подано декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 та за 2013 роки (а.с.52-55).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити:

відмітка про звітування за спеціальним режимом;

код виду економічної діяльності (КВЕД);

код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ;

індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Пунктом 48.7 статті 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до підпункту 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом п'яти робочих днів з дня її отримання, у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку.

У листі від 24.10.2014 року за № 2050/10/17-16-15-02/05 ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області повідомило, що підставою надання відповідного статусу податковій звітності слугувало відсутність у формі податкових декларацій обов'язкових реквізитів.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у поданих 18.10.2014 року деклараціях відсутній обов'язковий реквізит - найменування контролюючого органу, до якого подається звітність (п. 8 декларації).

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив відсутність таких реквізитів у деклараціях.

Виходячи з вказаного, суд приходить до висновку, що податкові декларації позивача від 18.10.2014 року не відповідали встановленій формі, оскільки не містили усі дані, передбачені статтею 48 Податкового кодексу України.

Фактично спір між сторонами полягає в тому, що на думку позивача в разі невідповідності форми декларації установленим вимогам контролюючий орган мав би відмовити у прийнятті декларації, а не надавати їй статусу «не визнано як податкова декларація».

Суд зазначає, що податковим законодавством не затверджено форму та зміст повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації.

Дійсно, згідно вимог пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією в силу закону і цей факт не вимагає додаткових дій/рішень з боку контролюючого органу, а відповідно до підпункту 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації.

Надаючи правову оцінку листу відповідача від 24.10.2014 року за № 2050/10/17-16-15-02/05 суд зазначає, що хоча таке рішення й не відповідає букві закону, юридичні наслідки, що воно створює для позивача у даному випадку тотожні рішенню про відмову у прийнятті податкової декларації - вона вважається не поданою.

Окрім того, як встановлено судом та зазначалось по тексту судової постанови, позивач погодився з тим, що подані ним 18.10.2014 року декларації не відповідали в повній мірі приписам ст.48 Податкового кодексу України. Усуваючи недоліки, на які вказав контролюючий орган, позивачем повторно подано декларації з податку на прибуток підприємства за 2012, 2013 роки 12.01.2015 року, і такі декларації контролюючим органом прийнято. Позивачем сплачено й визначене 05.12.2014 року податковим повідомленням-рішенням № грошове зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 510 грн. за несвоєчасне подання звітності (термін подання якої сплив вже станом на 18.10.2014 року).

Така поведінка платника податків свідчить про відсутність предмету судового захисту у даній справі, оскільки відсутнє порушене право позивача, що потребувало б такого захисту.

Що стосується покликання представника позивача на судові рішення в інших адміністративних справах, то з даного приводу суд звертає увагу на ту обставину, що, поміж іншого, підставою для задоволення позовних вимог позивачів слугували висновки судів про те, що подана звітність відповідала встановленій формі та містила усі дані, передбачені ст. 48 Податкового кодексу України. Таких обставин у даній справі судом не встановлено.

З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати на користь позивача не присуджуютсья.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.