Справа № 813/2991/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 р. Справа № 876/5380/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХоСаРо" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХоСаРо" звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /2290 від 14.02.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року припустився методологічної помилки, яку в подальшому виправив, подавши уточнюючий розрахунок. Однак, ця помилка стосувалась заповнення рядків декларації і не призвела до заниження податкового зобов'язання, розмір якого в цих розрахунках не змінювався. Позивач самостійно сплатив визначену ним суму податкового зобов'язання в межах установленого законом строку, тому не повинен сплачувати штраф, який обчислюється у відсотках від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2014 року повністю задоволено адміністративний позов, так як суд погодився з доводами позивача.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області подала апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову такою, що не ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, прийнятою з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зокрема вважає, що позивачем в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість при виправлені помилки, що містилась у податковій декларації за грудень 2013 року, самостійно не нарахована та не сплачена до бюджету сума штрафу у розмірі 3 відсотка

Суд в порядку ст. 55 КАС України, за клопотанням позивача допустив заміну первинного відповідача - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м.Львова головного управління Міндоходів у Львівській області його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 31.01.2014 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова проведено камеральну (електронну) перевірку податкової звітності з податку на додану за грудень 2013 року ТОВ "ХоСаРо" та складено акт № 33/22-11/2079424 від 31.01.2014 року за яким встановлено порушення підприємством вимог п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, зокрема те, що позивачем подано уточнюючий розрахунок від 23.01.2014 року № до податкової декларації від 16.01.2014 року № , яким уточнено р. 25.1 (+141131,00 грн.), а отже в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість при виправлені помилки, що містилась у податковій декларації за рудень 2013 року, самостійно не нарахована та не сплачена до бюджету сума штрафу у розмірі 3 %.

14.02.2014 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення № /2290, яким ТОВ "ХоСаРо" нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на додану вартість в розмірі 7056,55 грн.

Предметом апеляційного оскарження є скасоване судом першої інстанції податкове повідомлення-рішення № /2290 від 14.02.2014 року, якими відповідно збільшено суми грошового зобов'язання за платежами податку на додану вартість за невиконання зобов'язання з надіслання уточнюючого розрахунку і сплати суми недоплати та штрафу у розмірі 3% від такої суми до подання уточнюючого розрахунку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наступного.

16.01.2014 року ТзОВ "ХоСаРо" подало до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2013 року, в якій зазначив в р.18 (позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду) суму 141131 грн., в р.25 (сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду) суму 141131 грн.

23.01.2014 року ТзОВ "ХоСаРо" подано до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2013 рік, в якому позивач вказав наступні суми в р.18 - 141131 грн., в р.25 - 141131 грн. та в р.25.1 - 141131 грн.

Як встановлено судом першої інстанції в декларації за грудень 2013 року позивачем в р.18 зазначено суму 141131 грн., р.25 - 141131 грн., р.25.1 - будь-яка сума відсутня. В уточнюючому розрахунку позивачем зазначено наступні суми: в р.18 - 141131 грн., р.25 - 141131 грн., р.25.1 - 141131 грн.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивач задекларував суму податкового зобов'язання, вказавши його суму в рядках 18 та 25 декларації, сплатив суму податку в повному обсязі в установлений законом строк. Помилка в декларації - не заповнення рядка 25.1 - має методологічний характер і не призвела до заниження податкового зобов'язання.

Так, згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання. Податкова декларація складається за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади та чинному на час її подання (п. 48.1 ст. 48 ПК України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами пункту 50.1 статті 50 ПК України передбачено, якщо платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті, зокрема, надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку (п.п. "а" п. 50.1 ст. 50 ПК України).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з аналізу положень статті 50.1 статті 50 ПК України, що в разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації штраф у розмірі трьох відсотків нараховується на суму недоплати. Таким чином, обов'язковою умовою для нарахування штрафу є наявність факту недоплати за відповідним податком.

Згідно з пунктом 120.1 статі 120 Податкового кодексу України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацом другим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати).

Тобто умовою для накладення штрафу є факт заниження податкового зобов'язання (недоплати).

Як вбачається із показників податкової декларації позивача з податку на додану вартість за грудень 2013 року та уточнюючого розрахунку, що сума визначеного позивачем податкового зобов'язання є однаковою - 141131 грн., а уточнення пов'язується з виправленням методологічної помилки щодо заповнення рядків декларації.

Крім того, суму визначеного податкового зобов'язання платник податків сплатив самостійно в установлений законом строк і такі обставини не спростовані відповідачем.

У той же час необхідно враховувати, що статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В світлі висновку, викладеному у п. 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

У свою чергу ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, судам необхідно перевіряти відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факти заниження податкового зобов'язання (недоплати) внаслідок подання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року та уточнюючого розрахунку відсутні, відтак застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) є безпідставним.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідач не довів правомірності своїх дій при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2014 року у справі № 813/2991/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя В.П. Сапіга

Судді: Р.В. Кухтей

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 24.03.2015р.