Справа № 826/20169/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 березня 2015 року 15:50 справа №826/20169/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 2. Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва
простягнення коштів, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165,00 грн. (сто сорок вісім тисяч сто шістдесят п'ять гривень); 2) зобов'язати Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва зняти з розрахункового рахунку Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві грошові кошти в сумі 48 165,00 грн. та перерахувати дану суму на розрахунковий рахунок позивача, таким чином провести розрахунок з позивачем за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/20169/14 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року залучено до участі в адміністративній справі Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва в якості співвідповідача, виключивши з числа третіх осіб.

В судовому засіданні 05 березня 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив; представник відповідача 2 до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача 2, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 05 березня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2013 року в адміністративній справі №826/11772/13-а зобов'язано Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2009 року по 13 березня 2013 року.

Матеріали справи підтверджують, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 29 квітня 2013 року №290 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно підпункту "ж" пункту 64 (за власним бажанням) майора міліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Голосіївського районного управління, 30 квітня 2013 року. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає 23 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні - 23 роки 05 місяців 08 днів, для виплати грошової допомоги при звільненні зі служби - 23 роки 03 місяці 03 дні.

Позивач зазначає, що відповідачем 1 вчинено затримку розрахунку при звільненні, загальним строком на 19 місяців, у зв'язку із чим, зобов'язаний сплатити відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165,00 грн.

Відповідач у письмовому запереченні проти адміністративного позову зазначив про безпідставність застосування норм Кодексу законів про працю України до даних правовідносин та про відсутність правових підстав для виплати відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про міліцію" передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 (далі по тексту - Інструкція).

Суд звертає увагу на те, що Інструкцією, будь-якими іншими спеціальними законами, положеннями та інструкціями не передбачено умов та порядку стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні регулюється статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Як встановлено судом вище, майора міліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Голосіївського районного управління, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України.

Таким чином, враховуючи, що в межах даного спору, положення Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають, а спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналогічна позиція викладена зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2012 року №К-18026/09 та постанові від 18 травня 2012 року К-8511/09.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як встановлено судом вище, положення Кодексу законів про працю України в межах спірних правовідносин застосуванню не підлягають, а тому у даному випадку слід застосовувати норми Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, визначальним при визначенні строку на оскарження рішення чи дій суб'єкта владних повноважень є момент коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріали справи підтверджують, що листом від 25 листопада 2014 року №53/П-2638 позивача повідомлено про здійснення перерахунку та виплату середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/11772/13-а.

При цьому, суд звертає увагу на те, що до моменту отримання вказаної інформації, позивач міг розраховувати на сплату відшкодування за затримку розрахунку при звільненні у добровільному порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко