Справа № 521/14902/14-а
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулба Ольги Олександрівни, третя особа на боці відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо проведення державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області (надалі по тексту - відповідач або Реєстраційна служба ОМУЮ Одеської області), третя особа - на боці відповідача - ОСОБА_3, в якому з урахуванням поданих уточнень до адміністративного позову, просить:

- визнати протиправними дії Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 01) за гр. ОСОБА_3;

- зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 14612486 від 22.07.2014 року та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 6416183 на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. за гр. ОСОБА_3;

- відшкодувати громадянину ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за подання даного позову.

16.03.2015 року до участі у справі залучено другого відповідача - державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулбу Ольгу Олександрівну.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, зазначив, що Малиновським районним судом Одеської області у позовному провадженні було розглянуто цивільну справу № 1519/2-1964/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, за участю третіх осіб: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради; приватні нотаріуси: ОСОБА_9, Калінюк Олег Борисович, ОСОБА_11 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та застосування до цих договорів наслідків недійсності правочинів.

За результатами розгляду цивільної справи № 1519/2-1964/11 (після об'єднання позовів щодо поділу майна та визнання договорів купівлі-продажу недійсними в одне провадження) 03.07.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково. В подальшому, після набрання вищезазначеним рішенням законної сили у встановленому законом порядку (після розгляду справи в апеляційному порядку), ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про роз'яснення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 року по цивільній справі № 1519/2-1964/11 у зв'язку з тим, що в неї виникли перешкоди щодо належної реалізації набутих майнових прав на спірне майно. За результатами розгляду вищезазначеної заяви 13.02.2014 р. у відкритому судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, якою було задоволено заяву ОСОБА_3 та роз'яснено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013р. по цивільній справі № 1519/2-1964/11.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014р. судове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013р. по цивільній справі № 2- 1964/11 було роз'яснено. Не погоджуючись з правовою позицією місцевого суду, гр. ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014р. по цивільній справі № 1519/2-1964/11. За результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги гр. ОСОБА_1, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2014р. ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014р. по цивільній справі № 1519/2-1964/11 було скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено гр. ОСОБА_3 в задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013р. по цивільній справі № 2- 1964/11. Однак, як стало відомо позивачу, державною реєстраційною службою 27.07.2014 року було незаконно, на його думку, зареєстровано за гр. ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м., незважаючи на відсутність роз'яснення рішення суду.

Позивач та його представники у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та в уточненнях до позову.

Представники відповідачів відносно задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечували у повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Третя особа та її представник у судовому засіданні відносно задоволення адміністративного позову також заперечували з підстав викладених у письмових запереченнях, повністю підтримавши позицію представників відповідачів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_7 (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_1 (покупець), з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири від 25 березня 2010р. предметом якого є однокімнатна житлова квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м., житловою площею -19,5 кв.м, договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 251 (а.с. 8-9).

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 1519/2-1964/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_12 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поділ майна, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Любашівського районного нотаріального округу Бобошко Наталія Євгенівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Олег Борисович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пєтров Юрій Миколайович, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

За результатами розгляду вищезазначеної цивільної справи № 1519/2-1964/11 (після об'єднання позовів щодо поділу майна та визнання договорів купівлі-продажу недійсними в одне провадження) 03.07.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме, зокрема:

- визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на '/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя;

- визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя;

- визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на '/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_6, загальною площею - 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя;

- визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6, загальною площею -70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя;

- витребувано у ОСОБА_1 ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м.;

- витребувано у ОСОБА_12 ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6, загальною площею - 70,8 кв.м.;

- скасовано у реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м., зареєстровану за ОСОБА_1 та на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6, загальною площею 70,8 кв.м., зареєстровану за ОСОБА_12 Вищезазначене рішення набрало законної сили.

В подальшому, ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про роз'яснення вищезазначеного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 року по цивільній справі № 1519/2-1964/11.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року по справі № 1519/2-1964/11 заяву ОСОБА_3 про роз'яснення рішення суду задоволено та роз'яснено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2013 року по цивільній справі № 1519/2-1964/11, а саме зазначено, що на підставі даного судового рішення підлягають: 1) анулюванню записи про реєстрацію права власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. за ОСОБА_1, та ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6, загальною площею 70,8 кв.м. за ОСОБА_12; 2) реєстрації право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. та ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_6, загальною площею 70,8 кв.м. за ОСОБА_3 (а.с. 19-20).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.01.2014 року скасовано вищезазначену ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року про роз'яснення рішення суду по справі № 1519/2-1964/11; постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду (а.с. 21-24).

Судом встановлено, що 17.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулбою О.О. за громадянкою ОСОБА_3 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ? квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14612486 від 22.07.2014 року), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 85-88).

Вважаючи, що відповідачем незаконно зареєстровано за гр. ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м., зважаючи на скасування апеляційним судом Одеської області ухвали про роз'яснення рішення суду, позивач звернувся до суду з даним позовом, вимагаючи зобов'язати відповідача скасувати визначене рішення про державну реєстрацію та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності.

На думку позивача, порушення вимог діючого законодавства при здійсненні вищезазначеної реєстрації полягає в тому, що право власності було зареєстровано за відсутності підстав для проведення даної реєстраційної дії (з урахуванням скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року про роз'яснення рішення суду по справі № 1519/2-1964/11).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає що при проведенні державної реєстрації права приватної спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна - ? квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. за ОСОБА_3, відповідачі - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області та державний реєстратор Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулба Ольга Олександрівна діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на наступне.

Одними із найважливіших сторін інституту права власності є підстави виникнення та припинення права власності. Ці підстави дають змогу власнику здійснювати свої правомочності стосовно майна у повному обсязі або припиняють право власності назавжди.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавленим цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Указу Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011 «Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України» для реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статутом територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності створено Державну реєстраційна служба України (Укрдержреєстр). Державна реєстраційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади, здійснюючи діяльність через створені нею територіальні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація права власності проводиться на підставі визначеного переліку правовстановлюючих документів, а саме: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ч. 3 ст. 17 зазначеного Закону встановлено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1 ) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації в та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Судом встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулбою О.О. під час встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були взагалі відсутні відомості про спірний об'єкт нерухомості, отже суперечностей між відомостями про нерухоме майно, наявними у Державному реєстрі прав та поданих документах, не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 вищезазначеного Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

При цьому, судом встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 01) за ОСОБА_3 заявником було надано рішення Малиновського районного суду від 03.07.2013 року у справі № 1519/2-1964/11, яке набрало законної сили та яке саме і стало підставою для проведення вказаної державної реєстрації, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 85).

Таким чином підставою для державної реєстрації права власності за громадянкою ОСОБА_3 вищезазначеного об'єкту нерухомого майна є саме рішення Малиновського районного суду від 03.07.2013 року у справі № 1519/2-1964/11, яке набрало законної сили, а не скасована апеляційною інстанцією ухвала про роз'яснення рішення суду, як зазначає позивач.

Суд наголошує, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 128 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, отже державний реєстратор не має повноважень ставити під сумнів законність рішення суду, яке набрало законної сили, а невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Тому державний реєстратор зобов'язаний виконати рішення суду.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення Малиновського районного суду від 03.07.2013 року у справі № 1519/2-1964/11 набрало законної сили, на виконання вимог чинного законодавства України, право приватної власності ОСОБА_3 на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. в обов'язковому порядку підлягало реєстрації у Державному реєстрі.

Також суд зазначає, що позивачем до спірних правовідносин невірно застосовано правову норму, якою ці відносини регулюються.

Так, Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, на який посилається позивач, на момент державної реєстрації прав на спірний об'єкт нерухомого майна втратив чинність.

Проте чинним на момент реєстрації був Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок).

У той же час п. 15 Порядку містить аналогічну правову норму, встановлену п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, відповідно до якої під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

На думку позивача підставою для відмови у реєстрації прав мали стати також наявність суперечностей, адже за ним зареєстроване право власності на всю квартиру АДРЕСА_1.

Однак, будь-які суперечності відсутні, зважаючи на те, що вказаним рішенням суду також встановлено витребувати у позивача, ОСОБА_1 ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м.

Таким чином, зважаючи на відсутність будь-яких підстав для відмови у державній реєстрації права власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. за ОСОБА_3, суд вважає, що дії відповідачів щодо проведення реєстрації відповідають положенням чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

В силу ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку всім наданим сторонами на час розгляду справи доказам; суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Разом з тим суд враховує, що в рішенні Конституційного суду України від 09.07.2002 року у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої ст. 124 Конституції України (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) в п. 3 зазначено, що положення частини другої ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у т.ч. судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами. Із змісту частини другої ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням.

Таким чином, позивач, враховуючи свою адміністративну правосуб'єктність, керуючись ст.ст. 48, 56 КАС України, скористався своїм правом на судовий захист, при цьому згідно ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року його право не може бути обмежене, однак при встановлених судом обставинах підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулба Ольги Олександрівни, третя особа на боці відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо проведення державної реєстрації права власності - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 30 березня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 02 квітня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулба Ольги Олександрівни, третя особа на боці відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо проведення державної реєстрації права власності - відмовити.