Справа № 826/16963/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житловик" про визнання недійсним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просила визнати недійсним та скасувати наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 № 1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі міста Києва, наданого ТОВ «Житловик» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.05.2006 видано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києва № 1990-Гл/Р, замовнику будівництва - ТОВ «Житловик».

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції від 13.02.2009 № 20 «Про скасування дозволу на виконання будівельних робіт», скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києва, виданий Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Замовнику - ТОВ «Житловик» від 06.05.2006 № 1990-1 Гл/Р.

Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує її права, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Згідно матеріалів справи, про оскаржуваний наказ позивач дізнався з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції від 09.10.2014 року №7126-9/0910/0 (а.с.25), таким чином, позов подано в межах шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст.99 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Держархбудінспекція при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства ніяким чином не порушила права, свободи та інтереси гр. ОСОБА_2 у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Житловик» 29 грудня 2005р. укладено договір інвестування № 105-120 будівництва житлового будинку, предметом якого є спільна участь сторін в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в м. Києві на наступних умовах.

Порядок інвестування позивачем та отримання його результатів визначено п. 1.1.2 та 1.1.4. договору інвестування. Зокрема, п. 1.1.2. договору передбачено, що позивач приймає участь в інвестуванні будівництва Об'єкту шляхом внесення грошових коштів - інвестування своєї частки з подальшим отриманням її у власність. Згідно п. 1.1.4 договору позивач набуває право отримання своєї частки у будівництві після вводу об'єкту в експлуатацію та здійснення всіх розрахунків.

Згідно пункту 2.1. частка позивача в будівництві об'єкту складається з двокімнатної квартири № 265 загальною площею 88,41 кв. м на 5 поверсі 5 секції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що виконавши належним чином та в установлений договором інвестування строк свої зобов'язання, позивач набув право отримати в натурі та у власність проінвестовану ним частку, що складається з відповідної квартири.

При цьому, позивачем в суді апеляційної інстанції надано квитанцію до прибуткового касового ордера №64 про сплату коштів за умовами інвестиційного договору, довідку ТОВ «Житловик» про внесення ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 100% від договірної суми, та копію рішення Голосіївського районного суду від 06.06.2011 року, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру №265 кількістю кімнат -2, жтиловю площею - 40,24 кв.м, загальною площею - 88,41 кв.м в будинку АДРЕСА_2 в м. Києві.

Тобто, вказані документи підтверджують, що позивач набув право отримати в натурі та у власність квартиру №265 кількістю кімнат - 2, житловю площею - 40,24 кв.м, загальною площею - 88,41 кв.м в будинку АДРЕСА_2 в м. Києві.

Згідно офіційному тлумаченню, наданому Конституційним судом України в рішенні від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що скасування дозволу на виконання будівельних робіт унеможливлює продовження будівництва, а тому, оскаржуваний наказ унеможливлює створення нерухомого майна, майнові права на частину якого належать позивачеві у складі житлового будинку, на будівництво якого був виданий скасований дозвіл.

З цією обставиною пов'язаний та обґрунтований інтерес позивача до скасування наказу Держархбудінспекції № 20 від 13.02.2009. що відповідає офіційному тлумаченню, наданому Конституційним судом України в рішенні від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004.

Щодо правомірності винесення оскаржуваного наказу № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 № 1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі міста Києва, наданого ТОВ «Житловик» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, дослідивши оскаржуваний наказ, колегія суддів встановила, що його винесено на підставі ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції чинній на 15.04.2009 року.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта, що станом на дату винесення оскаржуваного наказу, тобто 13.02.2009 року, ст.29 не містила повноважень Держархбудінспекції скасовувати дозволи на виконання будівельних робіт.

Так, право на скасування дозволів на виконання будівельних робіт у відповідача виникло лише з 15 квітня 2009 року, відповідно до положень підпункту 17 пункту 10 розділу I та пункту 2 ч.1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.09.2008 р. N 509-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на дату винесення оскаржуваного наказу №20 державна архітектурно-будівельна інспекція, в порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України діяла поза межами повноважень.

Щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного наказу, колегія суддів зважає на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стала невідповідність погодженої у встановленому порядку проектної документації.

Разом з тим, слід зазначити, що ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», станом на 13 лютого 2009р., на яку відповідач посилається як на підставу видачу оскаржуваного наказу, взагалі не містила переліку підстав, з яких інспекції державного архітектурно-будівельного контролю можуть скасовувати дозволи на виконання будівельних робіт. Перелік підстав з яких інспекції державного архітектурно-будівельного контролю можуть скасовувати дозволи на виконання будівельних робіт, набув чинності з 15 квітня 2009р., відповідно до пункту 1 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" № 509-VI від 16 вересня 2008р.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється, зокрема, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі та анулювання документа дозвільного характеру.

Оскільки дозвіл на виконання будівельних робіт є документом дозвільного характеру, та враховуючи, що на час видачі оскаржуваного наказу ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», окрім відсутності повноважень, не містила також і підстави з яких дозвіл може бути скасований, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що оскаржуваний наказ також суперечить ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) -планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) -процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом. Згідно ч. 3 Закону про державний нагляд, державний нагляд (контроль) здійснюється за принципом наявності підстав, визначених законом, для здійснення державного нагляду (контролю). Згідно ч.7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Тобто, відповідач, на підставі покладених на нього Законом функцій мав у встановленому Законом порядку провести відповідні заходи щодо державного контролю за дотриманням містобудівного законодавства, і лише після проведених заходів у разі виявлення порушень винести вмотивоване рішення про скасування дозволу та зупинення робіт по будівництву.

Таким чином, скасування дозволу на здійснення будівельних робіт відбулось без проведення обов'язкової в такому випадку перевірки. Перевірка законності отримання дозволу на здійснення будівельних робіт в установленому Законом про державний нагляд порядку (наказ про проведення, складання акту, прийняття відповідного розпорядчого документу).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що перевірка була проведена лише 20.02.2009 року, тобто вже після винесення оскаржуваного наказу, та винесено припис від 20.02.2009, яким запропоновано зупинити будівельні роботи.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного наказу з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим наказ № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 № 1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі міста Києва, наданого ТОВ «Житловик» Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позов.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2015 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житловик" про визнання недійсним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції № 20 від 13.02.2009 року про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 06.05.2006 №1990-Гл/Р з будівництва житлового комплексу з підземним паркінгом і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Київа.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 109 (сто дев'ять) грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 31 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.