Справа № 2а/1770/3582/2011
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3582/2011

26 лютого 2015 року 9год. 40хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б., за участю секретаря судового засідання Школяр О.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області
про часткове скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне (далі - ДПІ у м.Рівне) про часткове скасування податкового повідомлення - рішення від 21.07.2011 №.

У зв'язку з реорганізацією податкового органу під час розгляду справи судом було допущено заміну відповідача, ДПІ у м.Рівне, його правонаступником - Державною податковою інспекцією у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.07.2011 № в оспорюваній частині, не відповідають фактичним обставинам та суперечать законодавству, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Вважає, що у період з липня 2009 року по квітень 2010 року не був зобов'язаний подавати до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість не будучи зареєстрованим платником такого податку, а тому жодних підстав для застосування штрафних санкцій в сумі 1700,00грн. у відповідача не було. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 21.07.2011 № в оспорюваній частині вважає протиправним.

У судове засідання позивач не прибув, у поданій суду заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, де зокрема зазначає, що ФОП ОСОБА_1 станом на 01.04.2009 за попередні 12 календарних місяців одержав виручку в сумі більше ніж 300000,00грн., а тому був зобов'язаний з 20.04.2009 зареєструватись платником податку на додану вартість, сплатити такий податок в дохід держави та, відповідно до вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства України, подавати до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість. Таким чином, ДПІ у м.Рівне до позивача було застосовано фінансові санкції на загальну суму 1700,00грн., оскільки в період з липня 2009 року по квітень 2010 року ним не було подано до податкового органу вказаних декларацій. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 21.07.2011 № в оспорюваній частині є правомірним та скасуванню не підлягає. Крім того, у додаткових письмових поясненнях зазначає, що правомірність позиції податкового органу в цій частині підтверджується постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.08.2010 у справі №2а-2797/10/1770.

У судове засідання відповідач не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу за відсутності представника податкового органу.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін у судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити спір без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не забезпечується.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ДПІ у м.Рівне у період з 22.06.2011 по 06.07.2011 було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 31.12.2010, за наслідками якої складено акт від 13.07.2011 №105/17-117/НОМЕР_1 (а.а.с.8-26).

Згідно з висновками вказаного акта перевірки податковим органом встановлено порушення неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за період з липня 2009 року по квітень 2010 року, чим порушено пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ.

На підставі акта перевірки від 13.07.2011 №105/17-117/НОМЕР_1 ДПІ у м.Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 21.07.2011 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2531,25грн. (665,00грн. - за основним платежем, 1866,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.6).

Згідно з розрахунком фінансових санкцій (штрафів) (а.с.7), частина таких санкцій в сумі 1700,00грн. застосована до ФОП ОСОБА_1 у зв'язку з не неподанням податкових декларацій з податку на додану вартість за період з липня 2009 року по квітень 2010 року.

Суд не погоджується з висновком податкового органу, викладеним у акті перевірки, та відповідно вважає незаконним податкове повідомлення-рішення в оспорюваній частині, зважаючи на таке.

На момент виникнення спірних правовідносин особливості оподаткування податком на додану вартість, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначалося Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР).

При цьому, порядок нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами на момент прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення були визначені Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-ІІІ (далі - Закон №2181-ІІІ).

Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону №168/97-ВР, платником податку є будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 3 Закону №168/97-ВР визначено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання), шляхом надсилання заяви про реєстрацію на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Форма такої заяви визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом (п.9.3, п.9.5 ст.9 Закону №168/97-ВР).

В силу вимог п.9.4. ст.9 Закону №168/97-ВР особа, яка не надсилає заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, у тому випадку, коли вона підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку, відповідно до пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 цього Закону (перевищення сумою виручки 300000,00грн.), несе відповідальність за не нарахування або не сплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно з пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закон №2181-ІІІ, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що обов'язок подання податкових декларацій з податку на додану вартість та відповідальність за їх неподання покладаються на платників даного податку, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

За загальними принципами юридичної відповідальності, заходи щодо такої відповідальності можуть застосовуватись до особи лише у разі існування в неї об'єктивної можливості уникнути протиправності діяння, оскільки у особи, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, відсутнє право, а відтак, і об'єктивна можливість, подавати звітність з цього податку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Рівненської міської ради 08082005, перебуває на обліку в органах державної податкової служби, та з 26.04.2010 є платником податку на додану вартість згідно зі свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість НОМЕР_2 (а.а.с.28-29).

Таким чином, до дати реєстрації платником податку на додану вартість (26.04.2010) позивач не мав повноважень на подання податкових декларацій з податку на додану вартість, а відтак штрафні санкції за неподання таких декларацій у період з липня 2009 року по квітень 2010 року не можуть застосовуватися до ФОП ОСОБА_1, оскільки ним не було подано до податкового органу заяви про реєстрацію його платником податку на додану вартість.

Податковим органом не надано суду доказів реєстрації позивача платником податку на додану вартість у період з липня 2009 року по квітень 2010 року, а тому, податкове повідомлення-рішення від 21.07.2011 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 1700,00грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позиція податкового органу підтримується постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.08.2010 у справі №2а-2797/10/1770 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Рівне про скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки вказаним рішенням суду було скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від 20.05.2010 №/3 в частині застосування штрафу до позивача в сумі 340,00грн. за не подання до податкового органу декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року, з підстав зазначених у даному судовому рішенні. Рішення суду у справі №2а-2797/10/1770 набрало законної сили 29.07.2014.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, а тому при розгляді спору про часткове скасування рішення відповідача, суд керується нормами частини 3 статті 3 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення в оспорюваній частині, в той час як позивач належними та допустимими доказами підтвердив обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов слід задовольнити повністю.

Аналогічні висновки викладені колегією суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 22.01.2015 №К/9991/69171/12.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне від 21.07.2011 № в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1700,00грн. (одна тисяча сімсот гривень).

Присудити на користь позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у сумі 3,40грн. (три гривні сорок копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.