Справа № 2270/9826/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/9991/11668/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених сум пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року,-

встановив:

У серпні 2011 року Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 21840,33 гривень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому надміру виплачену пенсію у загальному розмірі 21840,33 гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 як інвалід 2 групи в період з 23 травня 2000 року по 30 листопада 2010 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому та отримував пенсію по інвалідності відповідно до статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

Під час подання заяви до Пенсійного фонду від 23 травня 2000 року відповідач був непрацюючим та зобов'язувався повідомляти про всі зміни, що впливають на розмір пенсії.

Згідно даних персоніфікованого обліку ОСОБА_4, працевлаштувавшись з 2005 року на роботу, не повідомив про даний факт і всупереч статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» продовжував одночасно отримувати пенсію по інвалідності та заробітну плату, що і стало підставою для звернення Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому до суду з позовом про стягнення надміру виплаченої суми пенсії за період з серпня 2005 року по листопад 2010 року.

Рішенням начальника Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому від 7 лютого 2011 року на підставі частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV відповідачеві було припинено виплату пенсії, починаючи з 1 грудня 2010 року.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки переплата пенсійних виплат виникла у зв'язку з поданням ОСОБА_4 недостовірних даних, а тому відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» кошти в розмірі 21840,33 гривень підлягають поверненню.

Ухвалюючи рішення у даній справі суди попередніх інстанцій виходили з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частини 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Критеріями розмежування справи адміністративної юрисдикції від справи цивільної юрисдикції є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

У частині 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині 1 цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження (частини 2, 3 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України).

У статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі за зверненням Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому з позовом про стягнення коштів за переплату пенсії, свідчать про їх цивільно-правовий характер, враховуючи предмет і підстави позову, що ґрунтується на цивільно-правових нормах. Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому бере участь у такій категорії справ не на виконання передбачених законодавством владних повноважень, а з підстав, передбачених положеннями цивільного законодавства. З огляду на норми Цивільного процесуального кодексу України розгляд таких справ має відбуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених сум пенсії - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.