Справа № 817/218/15
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/218/15

16 лютого 2015 року 11год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Здибель Р.О.,

відповідача: представники Томашук Ю.М., Пахолюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державна податкова інспекція у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області
доГородоцького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№131)
про стягнення коштів за податковим боргом,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області звернулась до суду з позовом до Городоцького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№131) про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг в розмірі 581 904,35 грн., з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити повністю.

Відповідач Городоцький виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№131) позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.31-33). Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що Городоцький виправний центр (№131) є складовою частиною Державної пенітенціарної служби України і покликаний здійснювати єдину державну політику у сфері виконання кримінальних покарань в Рівненській області. Відповідно до положення про Городоцький виправний центр (№131) майно установи використовується виключно для забезпечення виконання її завдань, закріплюється за нею на правах оперативного управління ДПтС України та не може бути об'єктом застави. Порядок використання майна установи при її ліквідації визначається ДПтС України. Вказали, що майном установи слід вважати всі майнові цінності, що належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів, а також будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, які перебувають на балансі установи та інше майно, віднесене до основних фондів. Зазначили, що позивачем не враховано ч.5 ст.26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", який є спеціальним в частині визначення правового статусу державної установи пенітенціарної служби України, а тому погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків є неправомірним в силу наявності законодавчої заборони.

З наведених підстав представники відповідача просили відмовити в задоволені адміністративного позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що відповідач Городоцький виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№131) зареєстрований як юридична особа 03.02.2001; види діяльності: діяльність у сфері юстиції та правосуддя; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; постачання інших готових страв (а.с.5-6, 55).

Відповідно до картки особового рахунку у позивача наявний податковий борг по податку на доходи фізичних осіб в сумі 581 904,35 грн. (а.с.9-10), який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 28.01.2013, прийнятого на підставі акта перевірки №1/1751/08575616 від 15.01.2013 (а.с.11-17).

Податкове повідомлення-рішення № від 28.01.2013 оскаржене позивачем в судовому порядку. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.10.2013 у справі №817/1991/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014, у задоволенні позовних вимог Городоцького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№131) до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 28.01.2013 - відмовлено повністю (а.с.19-21).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 28.01.2013, є узгодженим відповідно до п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Всупереч наведеному, платником податків узгоджена сума грошового зобов'язання у встановлений строк сплачена не була.

Згідно з пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України податковий орган надіслав для боржника вимогу № 1342-25 від 29.10.2014 (а.с.18), яка на момент розгляду справи останнім не задоволена та у встановленому порядку не оскаржувалась.

Заборгованість підтверджується довідкою про стан розрахунків з бюджетом (а.с.8) та визнається відповідачем.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

З матеріалів справи встановлено, що у відповідача відкрито чотирнадцять банківських рахунків (а.с.7).

Надаючи правову оцінку доводам та запереченням сторін, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 1.1 ст.1 Податкового кодексу України установлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена цим Кодексом та іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.

А згідно з п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" , з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

При цьому відповідно до п.3.1 ст.3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

За змістом п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема:

загальність оподаткування - кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;

рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Згідно з п.4.4 ст.4 цього Кодексу установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В преамбулі Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" N 2713-IV від 23.06.2005, зі змінами та доповненнями, зазначено, що цей Закон визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.

Відповідно до ч.5 ст.26 цього Закону стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів охорони здоров'я не допускається.

Щодо доводів відповідача про встановлення законодавчої заборони погашення податкового боргу відповідача шляхом стягнення коштів з його рахунків, суд зазначає наступне.

Питання співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами регламентовано в статті 5 Податкового кодексу України, відповідно до п.5.1 якої поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. А згідно з п.5.2 цієї статті у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Таким чином, Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" не віднесений до податкового законодавства України, а відтак не регулює правовідносин щодо адміністрування податків, зборів, обов'язкових платежів. До спірних правовідносини підлягають пріоритетному застосуванню норми Податкового кодексу України як спеціального податкового закону. При цьому слід зазначити, що визначені в п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу, які не регулюються Податковим кодексом України, в даній справі відсутні.

Податковий кодекс України розмежовує поняття та умови погашення податкового боргу за рахунок грошових коштів та за рахунок майна боржника та встановлює їх особливості.

Так, пунктом 87.1 ст.87 Податкового кодексу України установлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

А відповідно до п.87.2 ст.87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Таким чином, суд вважає, що встановлене в ч.5 ст.26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" обмеження щодо звернення стягнення на майно кримінально-виконавчих установ узгоджується з положеннями п.87.2 ст.87 Податкового кодексу України. Однак предметом спору в даній адміністративній справі є стягнення податкового боргу за рахунок коштів у банках, обслуговуючих платника податків (п.87.1 ст.87 Кодексу), а не за рахунок майна боржника. За таких обставин суд вважає, що до спірних правовідносин ч.5 ст.26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" не підлягає застосуванню та не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в разі наявності податкового боргу.

Згідно зі статтею 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінивши усі наявні сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, у зв'язку з чим підлягають до задоволення. Доводи відповідача не спростовують позовних вимог та не дають суду підстав для їх відхилення.

Судові витрати по справі згідно з ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Городоцького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№131) () кошти з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, в загальній сумі 581 904,35 грн. (п'ятсот вісімдесят одна тисяча дев'ятсот чотири гривні 35 коп.) в рахунок погашення податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, які перерахувати за наступними реквізитами: одержувач - УК в Рівненському районі/Городоцька с/р /11010100, , банк одержувача - ГУ ДКСУ в Рівненській області, МФО 833017, рахунок № 0306.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.