Справа № 2а/0570/2705/2011
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року о 10 год. 20 хв.Справа № 2а/0570/2705/2011 СНДО/808/53/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл", м.

Донецьк

до Донецького обласного центру зайнятості

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (далі - позивач, ТОВ «Український Рітейл»), звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Донецького обласного центру зайнятості (далі - відповідач,Донецький ОЦЗ), в якому просить скасувати припис до акту перевірки №253 від 26.11.2010 та рішення про накладення штрафних санкцій в розмірі 35 520,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_2 працює у позивача з 01.02.2009 р. на посаді заступника начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області на підставі дозволу на працевлаштування, виданого 16.01.2009 р., а з 09.07.2010 р. на посаді начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області на підставі дозволу на працевлаштування, виданого 09.07.2010 р. ОСОБА_2 з 06.07.2010 р. по 08.07.2010 р. продовжувала працювати на посаді заступника начальника відділу торгівлі, як зазначено в дозволі , строк дії якого мав сплинути 16.07.2010 р., лише з 09.07.2010 р. переведена на посаду начальника відділу торгівлі, після отримання дозволу 09.07.2010 р. Зазначене підтверджується наказом №210 від 09.07.2010 р. про переведення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу з 09.07.2010 р., довідкою розрахунком нарахування заробітної плати за липень 2010 р. Крім того, зазначає, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 працює у позивача на посаді заступника генерального директора з операційної діяльності з 14.12.2007 р. на підставі дозволу на працевлаштування, виданого 13.12.2007 р., а з 03.09.2010 р. на посаді генерального директора на підставі дозволу на працевлаштування , виданого 02.09.2010 р. У період з 02.08.2010 р. по 31.08.2010 р. та 01.09.2010 р. не працював на посаді генерального директора, а виконував обов'язки генерального директора. Зазначене підтверджується наказом №269-К від 02.09.2010 р. про призначення ОСОБА_3 на посаду генерального директора з 03.09.2010 р., протоколом загальних зборів учасників позивача №23 від 12.08.2010 р. та №25 від 02.09.2010 р. особовою карткою працівника, довідкою розрахунком нарахування заробітної плати за вересень 2010 р. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в поданих до суду письмових запереченнях проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_2, громадянка Російської Федерації, була прийнята на посаду заступника начальника відділу торгівлі на підставі дозволу на працевлаштування в Україні, виданого Донецьким обласним центром зайнятості на посаду заступника начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області №11219 від 16.01.2009 строком дії продовженого до 16.07.2010. Вказаний дозвіл був повернутий до обласного центру зайнятості та анульований 09.07.2010, у зв'язку з переведенням ОСОБА_2 на іншу посаду. 09.07.2010 року позивачу був виданий ще один дозвіл на працевлаштування в Україні ОСОБА_2 вже на посаду начальника відділу торгівлі Департаменту по розвитку торгової мережі в Донецькій області №11997 строком дії до 09.01.2011. Наказом від 09.07.2010 №210-к ОСОБА_2 з 09.07.2010 була переведена на посаду начальника відділу з розвитку торгової мережі на підставі дозволу на працевлаштування в Україні №11997. Але, перевірка табелів обліку робочого часу позивача, було встановлено, що ОСОБА_2 виконання обов'язків начальника відділу з розвитку мережі фактично розпочала з 06.07.2010, тобто у період з 06.07.2010 по 08.07.2010 працювала на посаді начальника відділу з розвитку торгової мережі без дозволу на працевлаштування в Україні на цій посаді. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3, громадянин Російської Федерації, був прийнятий на посаду заступника генерального директора на підставі дозволу на працевлаштування в Україні, виданого Донецьким обласним центром зайнятості на посаду заступника генерального директора №6870 від 13.12.2007, з продовженим строком дії до 13.12.2010. Згідно наказу №314 від 30.07.2010 ОСОБА_3, з 02.08.2010 був уповноважений виконувати обов'язки генерального директора ТОВ «Український Рітейл», що не відповідає дозволу на працевлаштування № 6870 від 13.12.2007 (в частині посади заступника генерального директора). Наказом Донецького обласного центру зайнятості від 01.09.2010 № 291 позивачу був виданий ще один дозвіл на працевлаштування в Україні ОСОБА_3 на посаді генерального директора № 12028 строком дії до 02.09.2011, який позивач отримав 03.09.2010. Наказом позивача від 02.09.2010 № 269-к ОСОБА_3 з 03.09.2010 був переведений на посаду генерального директора на підставі дозволу на працевлаштування в Україні № 12028 від 02.09.2010 строком дії до 02.09.2011. Відповідно дост. 8 Закону України «Про зайнятість населення», у разі використання праці іноземців на умовах трудового договору без дозволу на використання праці іноземців, стягується штраф за кожну таку особу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Вважає, дії інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість щодо винесення рішення та припису до акту перевірки від 26.11.2010 № 253 правомірним, а відповідні рішення та припис законними, а отже такими, що не підлягають скасуванню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 26 листопада 2010 року співробітниками Донецького ОЦЗ проведено планову перевірку додержання законодавства про зайнятість ТОВ «Український Рітейл», за результатами якої складено акт №253 (далі - акт перевірки).

За результатами проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» при використанні праці громадян Російської Федерації ОСОБА_3 та ОСОБА_2, без дозволів на працевлаштування в Україні.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято припис та рішення до акту перевірки від 26.11.2010 №253, якими позивача зобов'язано сплатити штрафні санкції за порушення ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» в розмірі 35 520,00 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятими приписом та рішенням, звернувся з позовом до суду.

Щодо посилань представника позивача на недодержання відповідачем під час проведення перевірки вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суд зазначає наступне.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). Так, ст.1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №47 від 24.06.1991 р., затверджено Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення (далі - Положення №47), відповідно до якого Інспекція по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення (далі - інспекція) входить до складу державної служби зайнятості. Інспекція здійснює контроль за виконанням законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцями. Відповідно до ч.5 Положення №47 основними завданнями інспекції є здійснення контролю за дотриманням підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцями законодавства про зайнятість. Згідно ч.6 Положення №47 Інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює заходи, спрямовані на недопущення нелегального використання праці іноземців або осіб без громадянства без дозволу державної служби зайнятості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що під час перевірки відповідач не перевіряв відповідність господарської діяльності позивача вимогам чинного законодавства, а здійснював перевірку дотримання позивачем вимог законодавства про зайнятість населення, що не в ходить до господарської діяльності підприємства.

Таким чином, суд зазначає, що під час проведення перевірки дотримання позивачем вимог законодавства про зайнятість населення, зокрема, заходів, спрямованих на недопущення нелегального використання праці іноземців або осіб без громадянства без дозволу державної служби зайнятості, на відповідача не розповсюджується положення Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а тому посилання позивача на недодержання відповідачем вимог зазначеного закону є необґрунтованими.

Щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного припису та рішення, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного припису та рішення стало встановлення під час проведення перевірки:

використання праці громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, на посаді виконуючого обов'язки генерального директора ТОВ «Український Рітейл», в період з 02.08.2010 по 31.08.2010, без дозволу на працевлаштування в Україні на посаді генерального директора;

використання праці громадянки Російської Федерації ОСОБА_2, на посаді начальника відділу розвитку торгової мережі ТОВ «Український Рітейл», в період з 06.07.2010 по 08.07.2010, без дозволу на працевлаштування в Україні на посаді начальника відділу розвитку торгової мережі.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавці мають право на використання праці іноземців та осіб без громадянства на умовах трудового договору лише за наявності виданого роботодавцю державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» порядок видачі, продовження терміну дії та анулювання дозволів на використання праці іноземців та осіб без громадянства визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що у разі використання роботодавцем праці іноземців або осіб без громадянства на умовах трудового договору без дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства державна служба зайнятості стягує з роботодавця штраф за кожну таку особу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Порядок накладення штрафу визначається центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

На виконання ч.3 ст.8 Закону України «Про зайнятість населення», постановою Кабінетом Міністрів України від 8 квітня 2009 року за №322, затверджено Порядок видачі, продовження строку дії та анулювання дозволів на використання праці іноземців та осіб без громадянства (далі - Порядок).

Абзацами 1 і 2 пункту 2 цього Порядку встановлено, що дозвіл на використання праці іноземця та особи без громадянства (далі - іноземець), що надає право роботодавцю тимчасово використовувати працю іноземця на конкретному робочому місці або певній посаді, видається роботодавцю у разі відсутності в країні (регіоні) працівників, спроможних виконувати відповідні роботи, або наявності достатніх обґрунтувань доцільності використання праці іноземця, якщо інше не передбачене міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Дозвіл на використання праці іноземця видається роботодавцю Державним центром зайнятості або за його дорученням центром зайнятості Автономної Республіки Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами зайнятості (далі - центр зайнятості).

Відповідно до пункту 5 Порядку для отримання дозволу на використання праці іноземця роботодавець подає до центру зайнятості, зокрема, копію проекту трудового договору (контракту), засвідчену роботодавцем, а також копії статуту та свідоцтва про державну реєстрацію роботодавця, засвідчені в установленому порядку.

Крім того, згідно з пунктом 19 Порядку, у разі використання роботодавцем праці іноземців без дозволу на використання праці іноземця державна служба зайнятості стягує з роботодавця штраф за кожну таку особу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Порядок накладення штрафу визначається Мінсоцполітики. У разі несплати (відмови від сплати) протягом місяця у добровільному порядку зазначеного штрафу його стягнення провадиться в установленому законом порядку. Кошти від стягнутих штрафів спрямовуються до Фонду.

Щодо встановленого порушення ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» при використанні праці громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3, громадянина Російської Федерації, працевлаштовано на посаду заступника генерального директора по операційній діяльності ТОВ «Український Рітейл», на підставі дозволу №6870 від 13.12.2007 р. виданого Донецьким ОЦЗ на працевлаштування в Україні (строком дії до 13.12.2010 р.).

Наказом генерального директора ТОВ «Український Рітейл» №314 від 30.07.2010 на заступника генерального директора по операційній діяльностіТОВ «Український Рітейл» ОСОБА_3 покладено виконання обов'язків генерального директора (а.с. 103).

01 вересня 2010 року відповідачем видано ТОВ «Український Рітейл» дозвіл №12028 на працевлаштування в Україні ОСОБА_3, на посаді генерального директора, а наказом ТОВ «Український Рітейл» від 02.09.2010 №269-к, ОСОБА_3 переведено з 03.09.2010 на посаду генерального директора ТОВ «Український Рітейл».

Таким чином, судом встановлено, що з 02.08.2010 по 31.08.2010 ОСОБА_3 виконувались обов'язки генерального директору ТОВ «Український Рітейл», без наявності дозволу Центру зайнятості.

Відповідно до п.19.5 Статуту ТОВ «Український Рітейл» генеральний директор може призначати особу, що буде виконувати обов'язки Генерального директора на строк до 35 днів. Така особа має всі права та обов'язки Генерального директора, передбачені чинним законодавством України та цим Статутом (а.с. 64).

Отже, суд зазначає, що статутом позивача передбачена можливість покладення виконання обов'язків генерального директора на особу строком до 35 днів, при цьому така особа має всі права та обов'язки генерального директора. Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що статутом ТОВ «Український Рітейл» не передбачено, що за відсутності генерального директора його обов'язки виконує заступник генерального директора по операційній діяльності.

Також, суд зазначає, що трудовий договір (контракт) укладений між позивачем та ОСОБА_3 (а.с. 54-57), проект якого подавався до Донецького ОЦЗ під час отримання дозволу на працевлаштування, не містить, як і статут ТОВ «Український Рітейл», прямого обов'язку на виконання заступником генерального директора по операційній діяльності повноважень генерального директора за його відсутності.

Отже, трудовим договором (контрактом), статутом і посадовою інструкцією заступника генерального директора по операційній діяльності ТОВ «Український Рітейл» ОСОБА_3, не передбачена можливість виконання ОСОБА_3 обов'язків генерального директора, у зв'язку з тим, що дозвіл на працевлаштування в Україні був виданий відповідачем на використання його праці саме на посаді заступника генерального директора.

Крім того, суд зазначає, що з аналізу посадових обов'язків генерального директора та заступника генерального директора по операційній діяльності, суд дійшов висновку про те, що генеральний директор має більше коло посадових обов'язків та більше повноважень під час керування господарською діяльність підприємством позивача.

З аналізу приписів Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку суд дійшов висновку, що дозвіл на використання праці іноземця стосується конкретного робочого місця або певної посади, зазначеної роботодавцем при поданні заяви, з чітко встановленим переліком прав і обов'язків такої особи, у відповідності з наданим проектом трудового договору (контракту). Отже, дозвіл видається лише на використання тієї праці іноземців, яка прямо передбачена трудовим договором (контрактом).

Тобто, виконання іноземцем будь-яких інших службових обов'язків (праці), ніж передбачено трудовим договором (контрактом), статутом, а також дозволом, є порушенням статті 8 Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку і є підставою для стягнення з роботодавця штрафу, у встановленому законодавством розмірі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій за використання позивачем праці громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, на посаді виконуючого обов'язки генерального директора ТОВ «Український Рітейл», без дозволу на працевлаштування в Україні, на посаді генерального директора.

Щодо встановленого порушення ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» при використанні праці громадянки Російської Федерації ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2, громадянку Російської Федерації, працевлаштовано на посаду заступника начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл», на підставі дозволу №11219 від 16.01.2009 р. виданого Донецьким ОЦЗ на працевлаштування в Україні (строком дії до 16.07.2010 р.).

09 липня 2010 позивачу видано дозвіл на працевлаштування в Україні ОСОБА_2 на посаду начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл» №11997 (строк дії 09.01.2011). Наказом від 08.07.2010 №209-к, починаючи з 09.07.2010, переведено на посаду начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл».

Разом з тим, під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 фактично розпочала виконання посадових обов'язків начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл» з 06.07.2010, тобто до отримання 09.07.2010 дозволу від Центру зайнятості.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи табелі обліку робочого часу співробітників ТОВ «Український Рітейл», зокрема, табель робочого часу ОСОБА_2, відповідно до яких з 06.07.2010 ОСОБА_2 виходила на роботу, як начальник відділу торгівлі (а.с. 78-79).

Суд не приймає посилання представника позивача на те, що відповідно до відомостей щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 заробітна плата виплачувалась в період з 06.07.2010 по 09.07.2010, як заступнику начальника, що свідчить про фактичне виконання ОСОБА_2 посадових обов'язків заступника начальника до 09.07.2010 та зазначає наступне.

Суд зазначає, що довідки-розрахунки нарахування заробітної плати не свідчать про характер фактично виконаної роботи, а головним чином містять відомості про нарахування та виплату заробітної плати, її розмір, у відповідності до встановленого роботодавцем штатного розкладу.

Стовно того, що відповідно до наказу ОСОБА_2 переведено лише з 09.07.2010, про що свідчить запис в її трудовій книжці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Таким чином, запис у трудовій книжці ОСОБА_2 про переведення її на посаду начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл» 09.07.2010 не може бути беззаперечним доказом початку виконання посадових обов'язків начальника відділу саме 09.07.2010, оскільки такі дані спростовуються, серед іншого, табелям обліку робочого часу, у відповідності до яких, ОСОБА_2, у період з 6 по 8 липня 2010 року включно, працювала на посаді начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області, тоді як дозвіл на використання її праці, на цій посаді, надано відповідачем лише 9 липня 2010 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій за використання позивачем праці громадянки Російської Федерації ОСОБА_2., на посаді начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл», без дозволу на працевлаштування в Україні, на посаді начальника відділу торгівлі Департаменту з розвитку торгової мережі в Донецькій області ТОВ «Український Рітейл».

Щодо посилань представника позивача на Угоду укладену між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.4 Угоди трудова діяльність працівника оформлюється трудовим договором (контрактом), укладеним з роботодавцем згідно з трудовим законодавством Сторони працевлаштування. Роботодавець реєструє укладені трудові договори (контракти) в установах, визначених Уповноваженими Органами.

Суд зазначає, що ст.8 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що роботодавці мають право на використання праці іноземців та осіб без громадянства на умовах трудового договору лише за наявності виданого роботодавцю державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України було передбачено отримання спеціального дозволу використання праці іноземців, а тому посилання представника на Угоду від 14.03.1993 є необґрунтованими.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність прийнятих припису та рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що відповідач під час прийняття оскаржуваного припису та рішення діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл».

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В.Шара