Справа № 817/138/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/138/15

04 лютого 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом:

Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області
доВідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сарненському районі Рівненської області
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області про стягнення невідшкодованих витрат в сумі 22,46 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, до початку судового засідання подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі списків осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з відповідачем проведено звірку витрат за листопад-грудень 2014 року. До відшкодування відповідачем не прийнято витрати у сумі 22,46 грн. Позивач з такими діями відповідача не погоджується. Зазначив, що згідно норм законодавства витрати на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач участь уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, до початку судового засідання подав заперечення проти позову, позовні вимоги не визнав, просив про розгляд справи без участі представника відповідача.

На обґрунтування поданим запереченням зазначив, що до відшкодування не було прийнято витрати на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, оскільки нещасний випадок з пенсіонером стався на території колишньої республіки СРСР. Відповідач зазначив, що згідно Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994 року між державами-учасниками Співдружності Незалежних Держав, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не може нести витрати на відшкодування даної пенсії.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання проведено з Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сарненському районі звірку витрат за листопад-грудень 2014 року (а.с. 5,7).

За результатами звірки відповідачем не прийнято до відшкодування заявлені позивачем витрати на виплату пенсій громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну в сумі 22,46 грн. (а.с.6,8).

Відповідно до ч. 5 - ч. 7 ст. 6 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року №16/98-ВР (надалі - Основи), страховиками є цільові страхові фонди, в тому числі, пенсійного страхування та страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Страхові фонди беруть на себе зобов'язання щодо надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків. Об'єктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім'ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг, передбачених статтею 25 цих Основ.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 25 Основ, за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються соціальні послуги та матеріальне забезпечення як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яке, в сою чергу, включає пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Частиною 3 статті 26 Основ передбачено, що в разі якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року №5-4/4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 року за №376/7697 (надалі - Порядок) встановлено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, у тому числі, сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію.

Частиною 2 статті 4 Основ визначено, що відносини, які виникають за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Зокрема, правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначені Законом України "Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року №1105-ХІV (надалі - Закон України №1105-ХІV).

Відповідно до пп. "г" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України №1105-ХІV, в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, в тому числі, виплачуючи йому пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України №1105-ХІV, усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим, передбачені статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за рахунок коштів цього Фонду.

Абзацом 2 пункту 5 статті 24 Закону України №1105-ХІV встановлено, що в разі якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.1991 року з ОСОБА_1, котрий на той час працював майстром-будівельником в колгоспі ім. Орджонікідзе (РРФСР), стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт форми Н-1 (а.с.12-14).

Внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_1 присвоєно другу групу інвалідності (а.с.11).

Таким чином, оскільки пенсія, яка виплачується вказаному пенсіонеру, є наслідком настання страхового випадку, передбаченого Законом України №1105-ХІV, її виплата здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.03.2007 року по справі №21-1087во06, від 12.06.2012 року №21-165а12, від 21.05.2013 року №21-129а13 та в силу положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковою для застосування відповідачем та врахування судом при вирішенні адміністративної справи.

Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо відсутності у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України обов'язку відшкодовувати позивачеві зазначені витрати через те, що нещасний випадок з пенсіонером стався на території колишньої республіки СРСР - РРФСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України №1105-XIV, особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Згідно з п. "а" ст. 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII, громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, призначаються пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання - незалежно від стажу роботи.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994 року між державами-учасниками Співдружності Незалежних Держав, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 цієї Угоди, виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, здійснюється працівникам, які раніше працювали на підприємствах, а у разі їх смерті - особам, які мають право на відшкодування шкоди , які є громадянами і мають постійне місце проживання на території будь-якої із Сторін.

Згідно з ст. 2 Угоди, відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Отже, норми вказаної Угоди не поширюються на спірні правовідносини щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду України з виплати пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, членам сімей осіб померлих від нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР.

Крім того, статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Тому, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що стались на території колишніх республік СРСР, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.03.2007 року №21-1087во06, від 05.02.2008 року №21-1092-во06 та в силу положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковою для застосування відповідачем та врахування судом при вирішенні адміністративної справи.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, позовні вимоги щодо стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сарненському районі на користь Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області невідшкодованих витрат на виплату основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за листопад-грудень 2014 року в сумі 22,46 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Сарненському районі Рівненської області на користь Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області невідшкодовані витрати в сумі 22,46 грн. (Двадцять двi грн. 46 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Гломб Ю.О.