Справа № 826/18956/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2015 року 16:25 № 826/18956/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.11.2014 року № , -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» (надалі - позивач або ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед») з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.11.2014 року № .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що висновки Акта ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 31.10.2014 року № 2994/22-53-03-21/37454108, складеного за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» з питань відображення в податковому обліку результатів взаємовідносин з постачальником товарів (рекламної продукції) ПП «ТД Агробуд» за місяць липень 2014 року, документально і нормативно не підтверджуються. На переконання представника позивача, реальність вказаних правочинів (усна угода щодо поставки ліфлетів) підтверджується належним чином оформленими первинними документами (видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури, виписка з рахунку в банку), що наявні у позивача. В свою чергу, за твердженнями останнього, позиція контролюючого органу про безтоварність вказаних правочинів ґрунтуються виключно на неналежних документальних доказах, а тому суперечать вимогам чинного законодавства України, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 18.11.2014 року № є таким, що винесено без належних на то правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 04.02.2015 року.

У судове засідання 04.02.2015 року з'явилися представники сторін.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

При цьому, у даному судовому засіданні протокольною ухвалою судом замінено відповідача ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на - Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, в яких зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним і таким, що прийнято у межах та на підставі наявних у ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повноважень у зв'язку з виявленими під час перевірки ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» порушень вимог податкового законодавства.

Суд у судовому засіданні 04.02.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

В ході судового розгляду встановлено, що протягом періоду з 22.10.2014 року по 28.10.2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої наразі є ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, згідно норм пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 21.10.2014 року № 1913, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» з питань реальності та повноти відображення в обліку взаємовідносин з контрагентом ПП «ТД Агробуд» (ідентифікаційний код 31084295) за липень 2014 року, за результатами якої складений акт від 31.10.2014 року № 2994/22-53-03-21/37554108 (надалі - акт перевірки).

У тексті цього акта перевірки, копія якого наявна в матеріалах справи, містяться висновки працівника податкової інспекції про завищення позивачем, в порушення норм п. 185.1 ст. 185, п. 198.1 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.6 і п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), податкового кредиту за місяць липень 2014 року на суму податку на додану вартість 166 667,00 грн. Епізод даного правопорушення відповідач пов'язує з фактом неправомірного врахування ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрат на придбання товарів (поліграфічної продукції - ліфлети, що містять інформацію про лікарські засоби) у ПП «ТД Агробуд», яке, на думку перевіряючого, не мало реальних можливостей для здійснення зазначених господарських операцій.

Відповідно до наданих позивачем до перевірки первинних документів (перелік яких наведений на стор. 3 акта перевірки, що не заперечується позивачем) перевіряючим встановлено, що 31.07.2014 року ПП «ТД Агробуд» поставило на адресу перевіряємого підприємства поліграфічну продукцію (ліфлети в асортименті), згідно видаткових накладних від 31.07.2014 року № 205 та від 31.07.2014 року № 206 на загальну суму 1 000 000 грн. (з ПДВ). Також, ПП «ТД Агробуд» виписало на адресу ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» податкові накладні від 31.07.2014 року № 205 на суму 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 83 333,33 грн.) і від 31.07.2014 року № 206 на суму 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 83 333,33 грн.), які були відображені у податковій звітності з ПДВ товариства за липень 2014 року у повному обсязі. Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Транспортування зазначених товарно-матеріальних цінностей на склад позивача здійснювалося ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» з використанням власного автотранспорту. Заборгованість по операціях з ПП «ТД Агробуд» відсутня.

При цьому, під час документальної перевірки відповідачем врахована податкова інформація від 19.09.2014 року № 4714/26-57-22-04-10/31084295, отримана від ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо неможливості проведення зустрічної звірки ПП «ТД Агробуд» по взаємовідносинам із платниками податків за період з 01.04.2014 року по 31.07.2014 року, де зафіксовано наступне: 1) ПП «ТД «Агробуд» присвоєно стан 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Згідно довідки ОУ ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.09.2014 року № 3088 місцезнаходження платника податків не встановлено; 2) у ПП «ТД «Агробуд» немає будь-яких складських приміщень, транспортних засобів, основних засобів, в тому числі устаткування, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Довідка за формою № 1-ДФ за перевіряємий період до ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не подавалась, що свідчить про відсутність трудових ресурсів; 3) за результатами аналізу податкової звітності з податку на додану вартість за звітні періоди квітень-липень 2014 року та наявної податкової інформації, встановлено декларування підприємством та реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних придбання таких групи товарів (товари легкої промисловості: заготовки ПВХ без підошви, кофти з довгим рукавом трикотажні синтетичні жіночі; продовольчі товари: тушка курей бройлерів II кат, шкури курей бройлерів та інші групи товарів: радіостанції, одяг, що був у користуванні, для подальшого використання, труби пластмасові, а реалізацію іншої групи товарів, яка не придбавалась (олія соняшникова нерафінована, болти, гайки, папір глянцевий, фото барабан), що з урахуванням відсутності трудових ресурсів, свідчить про маніпулювання податковою звітністю для податкової вигоди третіх осіб.

На підставі вищевикладеного, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві дійшла висновку про відсутність у ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» достатніх правових підстав для формування сум податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок нереальних правочинів з ПП «ТД Агробуд».

За результатами проведеної документальної перевірки ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» перевіряючий дійшов висновку про заниження позивачем податку додану вартість за липень 2014 року на суму 166 667,00 грн.

18.11.2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення (форми «Р») за № , яким визначило ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 208 334,00 грн., в т.ч. 166 667,00 грн. за основним платежем, 41 667,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованими, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), який набрав чинності 01 січня 2011 року, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме: Наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2014 року № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962, (який набрав чинності 01.03.2014 року та був чинний станом на момент існування спірних правовідносин).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому, у листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 року К/9991/72258/12, від 21.10.2014 року № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 року № К/800/6501/14, «податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг)» та «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.».

У ході судового розгляду також встановлено, що в липні 2014 року ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» (Покупець) уклало з ПП «ТД Агробуд» усну угоду щодо поставки поліграфічної продукції (ліфлетів в асортименті із зображеннями та описом лікарських засобів) на загальну суму 1 000 000,00 грн. (з ПДВ).

Відповідно до наданих позивачем пояснень по суті спірних господарських операцій (стор. 3 позовної заяви), за даною усною угодою «ПП «ТД Агробуд» зобов'язувалося продати ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» рекламну продукцію (ліфлети), а не виготовити та/або розробити її. Доставка придбаних товарів здійснювалося Товариством самотужки за допомогою власного автомобільного транспорту.

На підтвердження фактів отримання від ПП «ТД Агробуд» ліфлетів та оплати вартості такої поліграфічної продукції позивач надав до суду копії наступних документів:

- рахунків на оплату від 31.07.2014 року № 31/07-1 та від 31.07.2014 року № 31/07-2, всього на загальну суму 1 000 000,00 грн. (з ПДВ), в яких відсутні відомості про посаду особи, яка підписала дані документи;

- видаткової накладної від 31.07.2014 року № 205 на суму 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 83 333,33 грн.) і видаткової накладної від 31.07.2014 року № 206 на суму 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 83 333,33 грн.). Зі змісту даних видаткових накладних неможливо встановити походження (виробника) поліграфічної продукції, та відомості щодо місця поставки товарів чи місця складання таких документів, які відсутні;

- податкових накладних від 31.07.2014 року № 205 на суму 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 83 333,33 грн.) і податкової накладної від 31.07.2014 року № 206 на суму 500 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 83 333,33 грн.);

- зразків кольорових брошур та ліфлетів із зображенням та описом лікарських засобів;

- виписки банку по особовому рахунку ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» за 31.07.2014 року.

Жодних інших первинних документів, оформлених на виконання та за результатами усної угоди щодо поставки поліграфічної продукції з ПП «ТД Агробуд», зокрема: документів на підтвердження факту здійснення обміну між позивачем та Постачальником інформаційними матеріалами (макетами чи готовими зразками поліграфічної продукції), а також документів офіційної переписки у ході узгодження сторонами питань щодо порядку, способу, місця та кандидатури виробника ліф летів, з урахуванням того, що ПП «ТД Агробуд» зі слів позивача не було виробником готової поліграфічної продукції; документів на підтвердження понесення Товариством витрат на транспортування поліграфічної продукції зі складу (офісу) постачальника (подорожні листи, акти списання паливно-мастильних матеріалів, тощо), з урахуванням розташування сторін у різних районах міста Києва (Дніпровський та Святошинський райони); прибуткових ордерів (М-4) (форма передбачена Наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 року № 193), оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 20 «Виробничі запаси» - на підтвердження надходження 31 липня 2014 року на склад Товариства матеріальних цінностей (поліграфічної продукції) у певних обсягах - позивач суду не пред'явив та пояснень щодо причин їх відсутності не надав.

При оцінці правильності врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату вартості придбаних у контрагента послуг, судом досліджувалась не лише реальність виконання цих операцій та їх документування, а й факт отримання позивачем доходу за наслідками подальшого використання результатів наданих послуг у відповідних податкових періодах.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) мається на увазі діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

У той же час, умовою відображення господарської операції у податковому обліку є її здійснення за наявності розумної економічної причини (ділової мети).

Аналогічно вказаному в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.11.2014 року № К/800/47453/14 зазначено, що: «…обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій, оскільки, навіть, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів».

В своїх письмових поясненнях, що викладені в тексті поданого позову, позивач вказує, що придбані у ПП «ТД Агробуд» ліфлети були використанні ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» в рекламних цілях (а саме: з метою розповсюдження інформації та просування медичних препаратів власного виробництва). На підтвердження чого позивач надав до суду копії наступних документів: акта про передачу поліграфічної продукції співробітникам ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» без дати; акта про списання товарів (ліфлетів) від 31.08.2014 року; звітів про розповсюдження друкованих матеріалів від 31.08.2014 року.

Однак, суд критично ставиться до даних документів, оскільки безпосередньо з їх змісту не вбачається причинно-наслідковий зв'язок між спірними господарськими операціями та наведеними документами. Зокрема, позивач не пред'явив суду документальних доказів як то про оприбуткування на складі Товариства певних виробничих запасів (поліграфічної продукції) та передачі їх матеріально-відповідальним особам, штатний розклад (розпис) ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» з відомостями про наявні посади та П.І.П. працівників станом на липень-серпень 2014 року, відомості про обсяги та залишок виготовленої продукції медичного призначення (в тому числі за конкретними найменуваннями) станом на липень 2014 року; документів на підтвердження наявності в розпорядженні Товариства в липні 2014 року автомобільних транспортних засобів.

Враховуючи вищенаведений аналіз наявних у матеріалах справи первинних документів, що були надані позивачем, судом вбачається, що позивачем ні під час проведення документальної перевірки, ні в ході розгляду даної справи в суді, не були надані документи, зокрема, первинні, які б в дійсності підтверджували як факти реальності поставок ПП «ТД Агробуд» товарів на адресу позивача, так і наявність зв'язку таких операцій з господарською діяльністю ТОВ «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед».

З огляду на те, що позивачем не підтверджено реальність фінансово-господарських операцій з його контрагентом (ПП «ТД Агробуд») належними первинними документами та зв'язок їх з його господарською діяльністю, суд дійшов висновку про правомірність висновків акта перевірки про заниження позивачем суми податку на додану вартість за липень 2014 року та відповідно про правомірність донарахування контролюючим органом позивачу сум з названого податку із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням від 18.11.2014 року № .

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маклеодс Фармасьютікалз Лімітед» (ідентифікаційний код: 37554108, адреса: 02092, м. Київ, вул. Олекси Довбуша, 37) судовий збір у розмірі 3 749,68 грн. (трьох тисяч семисот сорока дев'яти грн. 68 копійок) на р/р №4007, отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача - (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019, код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу: «Судовий збір, за позовом ________ (П.І.Б. чи назва установи, організації позивача), Окружний адміністративний суд міста Києва, ».

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок