Справа № 207/1641/14-а(2а/207/100/14)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2015 рокусправа № 207/1641/14-а(2а/207/100/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання:Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року у справі №207/1641/14-а; 2-а/207/100/14
за позовом ОСОБА_2
до про Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області визнання протиправними бездіяльності та спонукання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті пенсії за віком та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області здійснити виплату пенсії за віком з 28 лютого 2011 року. ( а.с.1-2).

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі № 207/1641/14-а; 2-а/207/100/14 ( а.с.25).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року у позивача відновилось право на отримання раніше нарахованої та призначеної пенсії, тому відповідач був зобов'язаний самостійно поновити виплату пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Постановою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року у справі № 207/1641/14-а; 2-а/207/100/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя - Подобєд О.К.) ( а.с.32-33)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року, крім того між Україною та Ізраїлем відсутній договір про пенсійне забезпечення громадян.

Позивач - ОСОБА_2, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року у справі № 207/1/14-а; 2-а/207/100/14 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що згідно ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, таким чином, з 07 жовтня 2009 року відсутні норми, які унеможливлюють виплату позивачу пенсії.

28 жовтня 2014 року за вх. № 53799/14 на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від відповідача по справі надійшли письмові заперечення, в яких він просить рішення суду залишити без змін.

На адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 10 березня 2015 року за вх. №11050/15 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника відповідача по справі.

В судовому засіданні, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні, заслухавши думку представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.1989 року відділом соціального забезпечення виконкому Заводської районної ради позивачу було призначено пенсію за віком. У зв'язку з виїздом у червні 1999 року на постійне місце проживання за межі України, позивачу було виплачено пенсію за 6 місяців перед виїздом, відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», після чого виплату пенсії було припинено. ( а. с. 7-9 )

28 лютого 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, за результатами розгляду котрої отримав відмову з посиланнями на те, що між Урядами України та Ізраїлю відсутній договір про пенсійне забезпечення громадян або інший нормативно - правовий акт, який визначав би механізм здійснення виплати пенсії на території Ізраїлю. Крім того, відповідач відмовляючи позивачу зазначив, що особа, яка звертається за пенсією повинна пред'явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, а в наданих представником позивача документах, зокрема в графі «місце проживання та адреса заявника» вказані відомості країни Ізраіля та в графі «дані паспорта» зазначені дані закордонного паспорту, тому відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 7-9)

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується вимогами статті 24 Конституції України якими визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежної від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно з частиною другою ст. 2 Закону України «Про свободу пересувань та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 2 частини першої ст. 49 Закону України № 1058-IV (в редакції, чинний до 07.10.2009 року) виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону України №1058-IV у випадку виїзду пенсіонера за межі України, пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера, може бути виплачена йому за 6 місяців перед виїздом, рахуючи з місяця, який настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рн/2009 було визнано неконституційними ст. 49 ч. 1 п. 2 та друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», тому з моменту його ухвалення відпала така умова припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном та відсутність міжнародного договору, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» одним з документів, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про громадянство» підставою для припинення громадянства України у випадках є відповідний указ Президента України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішень про припинення громадянства України стосовно позивача не приймалось.

Отже, посилання відповідача на відсутність у позивача паспорта громадянина України та проживання позивача за кордоном як на підставу для відмови у поновленні виплати пенсії є безпідставними.

Щодо строків поновлення виплат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачу припинено виплату пенсії з червня 1999 року.

Оскільки жодним нормативно - правовим актом України не передбачений обов'язок або право Пенсійного фонду автоматично здійснювати відновлення пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог стосовно автоматичного поновлення виплати пенсії позивачу по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії 28 лютого 2014 року, з огляду на що саме з 28 лютого 2014 року підлягає поновленню виплата пенсії позивачу. (а.с. 6)

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.198, ст. 202, ст.205,ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року у справі № 207/1641/14-а; 2-а/207/100/14 - скасувати.

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 28 лютого 2014 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 16 березня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко