Справа № 808/8560/13-а
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2015 рокусправа № 808/8560/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 808/8560/13-а за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Мелітопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, від 05.09.2013 №000061703, яким збільшено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість на суму 46549 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 11637.25 грн., всього 58186.25 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач не мав законних підстав для проведення перевірки, що передбачені підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового Кодексу України. Крім того, при проведенні перевірки податковим органом проводився аналіз первинних документів, але перевіряючими не враховано, що реалізований в перевіряємому періоді товар придбавався позивачем з квітня по грудень 2012 року у ТОВ «Баядера Логістик» на суму ПДВ 4119,71 грн., у ТОВ «Кронос» на суму ПДВ 110 грн., у ТОВ «Українська дистрибуцій на компанія» на суму ПДВ 3356,12 грн., загальна сума ПДВ склала 7585,83 грн. Відповідні податкові накладні своєчасно надавались до перевірки, проте відповідачем не взяті до уваги.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача щодо того, що ним вимоги податкового законодавства щодо необхідності в реєстрації платником ПДВ при збільшенні обсягів операцій з постачання товарів більш ніж на 300000,00 грн. порушено не було, оскільки у період з квітня по грудень 2012 року загальних дохід складав 232742,75 грн.

У судове засідання позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Справа розглянута у відповідності до приписів частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, здійснивши перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Мелітопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання податкового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 За результатами перевірки складено акт, в якому зазначено порушення позивачем п. 181.1, ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п.183.10 ст. 183, п. 187.1 ст.187 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість у періоді з квітня 2012 по грудень 2012 на загальну суму 46549 грн., в зв'язку з чим нараховано штрафних санкцій на суму 11637,25 грн., а всього 58186,25 грн.. В акті перевірки в Розділі 3 «Повнота та нарахування податку на додану вартість» вказано, що ФОП ОСОБА_1 працював на загальній системі оподаткування, платником податку на додану вартість не був. Згідно наданих документів, за період, що перевірявся, позивачем отримано виручки від реалізації товарів за квітень 2011 - березень 2012 на суму 306172,45 грн., а після отримання обсягу в розмірі 300 000 грн., з квітня 2012 року, відповідно до п.183.1 ст.183 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 зобов'язаний був зареєструватися платником ПДВ, але відповідну реєстрацію не здійснив. На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №000061703, яким збільшено суму податкових зобов'язань ФОП ОСОБА_1 по податку на додану вартість на суму 46549 грн. та нараховано штрафних санкцій на суму 11637,25 грн., всього 58186,25 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення позивачем вимог статті 183 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Щодо доводів апелянта про протиправність проведення податковим органом перевірки слід зазначити, що відповідно до змісту п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків (пп. 75.1.1 п. 75 ст. 75 Податкового кодексу України).

Колегія суддів вважає, що відповідач своїми діями по проведенню та оформленню акта перевірки позивача не порушив його права чи законні інтереси, оскільки такий акт є лише формою фіксації податкової інформації, яка використовується податковими органами.

Дії податкового органу по проведенню перевірки та складанню акта перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, отже не порушує права платника.

Враховуючи, що дій податкового органу щодо проведення перевірок віднесені Податковим кодексом України до його законних повноважень, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні таких позовних вимог. Крім того, процедура проведення перевірки податковим органом порушена не була. Відповідачем на підставі п.п.20.1.6 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України направлено позивачу письмовий запит про надання інформації та її документального підтвердження від 02.07.2013р. №512/Г/17-213, який був отриманий 02.07.2013р., однак відповіді на означений запит позивачем надано не було.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового Кодексу України у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового Кодексу України, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 Податкового Кодексу України, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 185.1 статтею 185 Податкового Кодексу України зазначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з - поставки товарів, місце постачання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю);

Пунктом 193.1 статтею 193 Податкового Кодексу України встановлена ставка оподаткування - об'єкти оподаткування, визначені статтею 185 цього Податкового Кодексу України, за винятком операцій звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 17 відсотків. Податок становить 17 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товару (робіт, послуг), але згідно пункту 10 підрозділу 2 розділу XX Податкового Кодексу України встановлено, що за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, що виникли з 01.01.2011 по 31.12.2013 включно ставка податку становить 20 відсотків.

Пунктом 187.1 статтею 187 Податкового Кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку (пункт 187.1 стаття 187 Податкового Кодексу України); податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених Кодексом календарний квартал, з урахуванням того, що якщо особа реєструється платником податку з дня іншого, ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; якщо податкова реєстрація особи анулюється у день інший, ніж останній день календарного місяця, то останнім податковим періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання (пункт 202.1 стаття 202 Податкового Кодексу України).

Таким чином, відповідно вимог пункту 183.1 статті 183 Податкового Кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. Пунктом 183.2 статті 183 Податкового Кодексу України визначено, що у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 Податкового Кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 з 10.04.2012 року по 31.12.2012 року вважається платником податку на додану вартість, оскільки в декларації по ПДВ за лютий 2013 року в обсягу продажу включив продаж за період з 01.01.2013 року по 28.02.2013 року суму, яка перевищує 300 000,00 грн. Проте на облік до податкового органу не став та у відповідності до вищезазначеного порядку, передбаченого Податковим кодексом України, не зареєструвався як платник ПДВ.

Відтак, висновки суду першої інстанції щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі № 808/8560/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай