Справа № 465/4066/14-а,2-а/465/252/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р. № 876/476/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації м. Львова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування розпорядження, -

встановив:

03.07.2014 ОСОБА_1 звернулася в порядку адміністративного судочинства в суд з позовом у якому просить скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.06.2014 № 273 «Про встановлення ОСОБА_2 днів та годин зустрічей з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.12.2014 провадження у справі закрито.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, а тому просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції про непідсудність цієї справи адміністративним судам є помилковими, оскільки позивачем оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень, яке прийняте у процесі здійснення ним владних управлінських функцій.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними у справі розписками.

При цьому, від позивача та представника третьої особи поступили клопотання про відкладення розгляду справі. Проте такі задоволеними бути не можуть, оскільки участь осіб, які беруть участь у справі судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а справа може бути вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у своєму клопотанні посилається на перебування ОСОБА_2 у відряджені, однак на підтвердження цього жодних доказів не надано. Також у цьому клопотанні зазначено, що представник позивача у цей день перебуватиме у судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва по цивільній справі № 761/37586/14-ц. Такі посилання також не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки долучений до клопотання аркуш паперу із зазначенням реквізитів справи не містить підпису відповідального працівника суду та не відповідає вимогам до судової повістки. Разом з тим, серед сторін у вказаній цивільній справі відсутнє прізвище самого ОСОБА_4, а ним не надано доказів представництва інтересів когось із сторін у вказаній цивільній справі.

З огляду на викладені вище обставини, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі виходив з того, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 цього ж Кодексу означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу наведених норм слідує, що публічно-правовим спором є спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно до прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у цій справі є розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 273 від 23.06.2014, яким встановлено ОСОБА_2 дні та години зустрічей з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 При цьому, вказаним розпорядженням на ОСОБА_1 покладено обов'язок не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дитиною.

Приймаючи вказане розпорядження, відповідач керувався, зокрема, положеннями ст. 158 Сімейного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.2008 № 866, якою затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини (далі - Порядок № 866).

Статтею 158 Сімейного кодексу України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно абз. 4 п. 73 Порядку № 866, участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Частиною 1 статті 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Розпорядженням, яке є предметом спору у цій справі, визначено право батька - ОСОБА_2 на зустрічі з дитиною у конкретні дні та години, а на матір - ОСОБА_1 покладено обов'язок не чинити перешкоди цьому.

Отже вказаним розпорядженням, Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як суб'єктом владних повноважень визначено права та обов'язки батьків щодо участі у вихованні дитини, яке є обов'язковим до виконання. Тобто у спірних відносинах відповідач керує поведінкою позивача та третьої особи, а отже здійснює владні управлінські функції, що свідчить про наявність у цій справі усіх ознак адміністративного спору.

Враховуючи те, оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до помилкового закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року про закриття провадження у справі № 465/4066/14-а (2-а/465/252/14) - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: О.І. Мікула

В.В. Ніколін