Справа № 826/16618/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.

суддів Безименної Н.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича, Міністра соціальної політики України Денісової Людмили Леонтіївни про зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Прем'єр-міністра України Яценюка Арсенія Петровича, Міністра соціальної політики України Денісової Людмили Леонтіївни в якому просив визнати дії та бездіяльність Прем'єр-міністра України Яценюка А.П., Міністра соціальної політики України Денисової Л.Л. протиправними щодо неналежного розгляду звернень ОСОБА_2 від 29.05.14 р., 05.06.14 р., 27.06.14 р., 19.07.14 р., 12.08.14 р., 20.08.14 р., 04.09.14 р., 11.09.14 р., 26.09.14 р., 01.10.14 р., 03.10.14 р., 11.10.14 р.;

зобов'язати Прем'єр-міністра України Яценюка А.П., Міністра соціальної політики України Денисову Л.Л. розглянути та провести перевірку доводів позивача за зверненнями від 03.10.14 р., 11.10.14 р. відповідно до законодавства України;

зобов'язання порахувати суму морального збитку, який поніс позивач за відсутністю забезпечення медикаментами з квітня по червень 2014 р., вересень, жовтень 2014 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою Постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов - задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Протягом 2007-2014 р. до Мінсоцполітики надійшло понад 110 заяв позивача, в т.ч. у 2014 році - 20, відповіді на які надані.

Листом Мінсоцполітики від 10.07.14 р. №2246/0/18/14-зв в черговий раз надано відповідь заявнику з тих самих питань, а також попереджено про припинення листування з заявником у разі подальших надходжень таких звернень.

Листом від 22.08.14 р. №2674/0/18-14-зв заявника в порядку ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» повідомлено про припинення листування з ним, у зв'язку з чим подальші звернення, що надходили на адресу Мінсоцполітики, залишені без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_2 14.09.06 р. потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримав травму хребта. У 2006 р. позивача визнано інвалідом І групи за загальним захворюванням.

За наслідками спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з потерпілим 14.09.06 р., був складений акт №1 про нещасний випадок від 26.12.08 р., пов'язаний з виробництвом, на підставі якого ОСОБА_2 03.02.09 р. пройшов огляд у МСЕК, за результатами якого йому була встановлена І група інвалідності та 100% втрати працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Позивач знаходиться на обліку у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та отримує призначені йому страхові виплати.

Починаючи з 2009 р., позивач неодноразово звертався зі скаргами до державних установ з питань надання йому соціальних послуг як інваліду.

Зокрема, 29.05.14 р. позивач направив заяву на ім'я Прем'єр-міністра України Яценюка А.П., у якій просив надати йому роз'яснення щодо Закону України «Про ратифікацію Конвенції про права інвалідів і Факультативного протоколу до неї» від 16.12.09 р. та розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.03.11 р. №245-р «Про схвалення Концепції Загальнодержавної програми «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів та розвитку системи реабілітації інвалідів».

05.06.14 р., 27.06.14 р., 19.07.14 р., 12.08.14 р., 20.08.14 р., 04.09.14 р., 11.09.14 р., 26.09.14 р., 01.10.14 р., 03.10.14 р., 11.10.14 р. позивач звертався до Прем'єр-міністра України Яценюка А.П., Міністра соціальної політики України Денисової Л.Л. та Міністра охорони здоров'я України Мусія О.С. з листами, в яких виклав свої міркування щодо реакції посадових осіб на його звернення з приводу отримання ним соціальних послуг, пов'язаних з його обслуговуванням як лежачого інваліда, скаргами на неналежний розгляд його звернень, зобов'язання взяти розгляд його скарг на контроль.

Всі отримані від позивача звернення на ім'я Прем'єр-міністра України Яценюка А.П. направлено до Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України для розгляду та надання відповіді відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», про що позивача повідомлено листами Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Законом України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) врегульовано питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 5 Закону №393/96-ВР передбачено, звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частинами 3 та 4 статті 7 Закону №393/96-ВР визначено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких закінчився, на підставі статті 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення (ст. 8 Закону №393/96-ВР).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19 Закону №393/96-ВР).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 неодноразово скористався своїм правом направляти звернення до органів державної влади щодо належного його забезпечення соціальними послугами у зв'язку з отриманою інвалідністю, зокрема, шляхом направлення звернень 29.05.14 р., 05.06.14 р., 27.06.14 р., 19.07.14 р., 12.08.14 р., 20.08.14 р., 04.09.14 р., 11.09.14 р., 26.09.14 р., 01.10.14 р., 03.10.14 р., 11.10.14 р. до Прем'єр-міністра України Яценюка А.П.

В свою чергу, Секретаріатом Кабінету Міністрів України вказані звернення правомірно скеровані для розгляду по суті до органів державної влади, до відання яких відносяться питання соціального забезпечення громадян та охорони здоров'я.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.11 р. №389/2011, Міністерство соціальної політики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінсоцполітики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.11 р. №467/2011, Міністерство охорони здоров'я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

Судова колегія зауважує, що звернення позивача викладені таким чином, що в них містяться як викладення скарг позивача по суті надання йому соціальних послуг, так і висловлене невдоволення щодо результатів їх розгляду іншими державними органами, у зв'язку з чим заборона на пересилання скарг, передбачена ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», в даному випадку не підлягає до застосування.

Мінсоцполітики України надано суду докази неодноразового розгляду звернень позивача з тих самих питань та про надання йому відповідей на звернення з роз'ясненням, які соціальні послуги він має право отримувати згідно чинного законодавства з посиланням на конкретні нормативно-правові акти. У зв'язку з вказаним, листом від 22.08.14 р. №2674/0/18/14-зв позивача правомірно повідомлено про припинення листування в порядку ст. 8 Закону України «Про звернення громадян».

Проаналізувавши викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог правомірним та обґрунтованим.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

М.І. Кобаль

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кобаль М.І.