Справа № 1003/16821/12 (2а/1003/6211/2012)
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Київ К/800/18441/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення,

встановила:

У жовтні 2012 року позивачі звернулись до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки, які відповідачем не виплачувались в період їх військової служби в Збройних Силах України, а саме: ОСОБА_1 з 11 березня 2000 року по 15 березня 2010 року, ОСОБА_2 з 11 березня 2000 року по 07 грудня 2010 року, ОСОБА_3 з 31 січня 2007 року по 03 листопада 2008 року, ОСОБА_4 з 25 березня 2000 року по 07 грудня 2010 року, ОСОБА_5 з 11 березня 2000 року по 07 грудня 2010 року, ОСОБА_6 з 11 березня 2000 року по 28 лютого 2005 року, ОСОБА_7 з 11 березня 2000 року по 07 грудня 2010 року, ОСОБА_8 з 11 березня 2000 року по 07 грудня 2010 року, ОСОБА_9 з 29 лютого 2008 року по 01 червня 2012 року, ОСОБА_16 з 25 червня 2004 року по 01 червня 2012 року, ОСОБА_11 з 17 квітня 2001 року по 07 грудня 2010 року, ОСОБА_12 з 11 березня 2000 року по 15 грудня 2004 року, ОСОБА_13 з 11 березня 2000 року по 21 грудня 2002 року, ОСОБА_14 з 11 березня 2000 року по 09 квітня 2010 року, ОСОБА_15 з 31 серпня 2000 року по 07 грудня 2010 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, а за справою постановити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що позивачі є військовослужбовцями Збройних Сил України і перебували на грошовому та матеріальному забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Деякі з них тільки до березня 2000 року забезпечувалися продовольчими пайками відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань» від 12 березня 1996 року №316.

Судами також було встановлено, що згідно довідок, наданих військовою частиною НОМЕР_1 , позивачі продовольчими пайками не забезпечувались та грошову компенсацію замість них не отримували, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ, дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна призупинено. Даний Закон набрав чинності з 11 березня 2000 року.

Крім того, згідно з пунктом 1 Переліку актів Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» від 29 березня 2002 року №426, постанову Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань» від 12 березня 1996 року №316 визнано такою, що втратила чинність. Отримання грошової компенсації за продовольчий пайок постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 не передбачено.

Водночас, посилання судів попередніх інстанцій на статтю 16 Закону України «Про Збройні Сили України» є безпідставним, оскільки вищенаведена стаття гарантує лише одержання військовослужбовцями за рахунок держави, зокрема, продовольчого забезпечення, проте виплата грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення регулювалася лише частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія якої була зупинена з 11 березня 2000 року.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку щодо задоволення позову про стягнення на користь позивачів грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки, оскільки чинним законодавством України виплата такої компенсації не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судами повно і правильно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначеного позову.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: С.В. Білуга

Д.В. Ліпський