Справа № 804/4390/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 р. Справа № 804/4390/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до Приватного підприємства "Енергоконструктор" про застосування арешту на кошти, -
05.11.2013 року позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить застосувати арешт коштів Приватного підприємства "Енергоконструктор» на розрахункових рахунках у банківських установах.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовився від допуску до проведення перевірки працівників позивача.
Ухвалою суду від 31.03.2014 року відкрито провадження у адміністративній справі.
Ухвалою суду від 24.04.2014 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішення у справі № 804/4731/14.
Ухвалою суду від 05.03.2015 року провадження у справі поновлено.
Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідмолені належним чином. Позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Суд дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи встановив наступне.
Позивачем 26.03.2014 року прийнято наказ № 438 «Про здійснення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Енергоконструктор».
Позивачем 26.03.2014 року складено направлення № 479 на проведення перевірки, яке видано Ляховій А.С.
27.03.2014 року працівником позивача складено Акт № 361/35112294/04-62-22-3 про відмову у допуску посадових (службових) осіб до проведення документальної позапланової виїзної перевірки Приватного підприємства «Енергоконструктор».
У вказаному вище акті зазначено про те, що директору відповідача Грачову О.В. надавався для ознайомлення наказ та направлення на перевірку, про те останній відмовив від допуску працівників позивача до проведення перевірка, оскільки остання призначена незаконно.
Судом також встановлено, що 27.03.2014 року позивачем прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Також судом встановлено, що відповідачем оскаржено у судовому порядку наказ від 26.03.2014 року № 438 «Про здійснення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Енергоконструктор».
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2014 року по справі № 804/4731/14, яка залишена в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 року, позовну заяву залишено без задоволення.
Таким чином, у судовому порядку підтверджено правомірність наказу від 26.03.2014 року № 438 «Про здійснення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Енергоконструктор», а отже правомірність призначення позивачем перевірки відповідача.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту органами державної податкової служби визначені статтею 94 Податкового кодексу України, у відповідності до пункту 94.2 якої арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України , за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.
Отже, норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.
Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.
Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.
Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, згідно з якою арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається за рішенням лише суду на підставі звернення податкового органу.
Також розрізняється порядок зняття арешту, накладеного на майно платника податків, та арешту коштів на рахунках платника податків.
Адміністративний арешт майна платника податків припиняється: 1) або у зв'язку з відсутністю протягом 96 годин рішення суду про підтвердження обґрунтованості такого арешту (підпункт 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України ); 2) або на підставі рішення органу державної податкової служби про звільнення майна з під арешту, яке приймається протягом двох робочих днів, що настають за днем, коли такому органу стало відомо про виникнення підстав для припинення адміністративного арешту (пункт 94.20 статті 94 Податкового кодексу України ).
У свою чергу, звільнення від арешту коштів на рахунках платника податків відповідно до абзацу третього пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України відбувається за рішенням того ж самого органу, який наклав відповідний арешт, тобто за рішенням суду. Рішення податковий орган в такому разі не приймає.
При цьому підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України . Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).
Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 Податкового кодексу України . Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.
Аналогічну позицією займає і Вищий адміністративний суд України в листі від 29.04.2013 року № 642/12/13-13 «Щодо застосування адміністративного арешту коштів».
Враховуючи те, що відповідач відмовився від допуску до перевірки працівників позивача, які мали законні підстави для проведення перевірки, то суд вважає за можливе застосувати арешт коштів на рахунках платника податків.
Відповідно до ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійсненні позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 2, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС України, суд -
Адміністративний позов - задовольнити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 02.04.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін С.В. Златін Р.Ю. Ричка