Справа № 817/347/15
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/347/15

25 лютого 2015 р. 17год. 20хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Комшелюк Т.О. (головуючий), суддів Дорошенко Н.О. Сало А.Б. , за участю секретаря судового засідання Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Іщук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доДержавної виконавчої служби України
про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування постанови. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 січня 2014 року Європейським судом з прав людини ухвалено остаточне рішення у справі «Хайнацький та інші проти України», заява №12895/08. Вказаним рішенням Європейський суд: вирішив об'єднати заяви, наведені у Додатку 1, зокрема заяву ОСОБА_3 за №18188/12 від 19.03.2012р. та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Постановив, що було порушення статті 13 Конвенції. Постановив, що: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах зазначених у Додатку 1; ці суми є відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі сплавом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. 05 березня 2014 року відповідачем за вказаним рішенням відкрито виконавче провадження №42364738 та винесено відповідну постанову. 26 листопада 2014 року відповідачем постановлено постанову про його закінчення з підстави фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Однак, як зазначає позивач, рішення виконано лише наполовину, тобто виконано в частині стягнення сатисфакції, але рішення національних судів не виконано, а відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та належить до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач подав до суду письмові заперечення в яких вказує на те, що дії відповідача є правомірними. При примусовому виконанні виконавчого документа були вчиненні всі дії щодо контролю та за ходом виконанням рішення Європейського суду. Кошти за вказаним рішенням були сплачені стягувачу в повному обсязі, а відтак таке рішення виконано в повному обсязі, що стало підставою для закриття провадження у справі. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у письмових запереченнях.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Однак, представником позивача заявлено усне клопотання про визнання причин пропуску строків звернення поважними. При цьому представник позивача посилається на те, що постанову відповідача позивачем було оскаржено в порядку ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в порядку адміністративного оскарження. Позивач, чекаючи на вирішення скарги, сподівався на позитивне її вирішення, а тому пропустив строк звернення до суду. Просив суд задовольнити клопотання.

Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання позивача, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

Порадившись на місці, без виходу до нарадчої кімнати, суд прийшов до висновку про те, що підстави, зазначені позивачем у клопотанні про визнання причин пропуску строків звернення до суду є поважними та, згідно вимог ст.100, 133 КАС України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод ухвалив - визнати адміністративне оскарження позивачем постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження, як підставу визнання причин пропуску строку звернення до суду поважною і продовжити розгляд справи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд виходить з такого.

Обставини справи:

30.08.2010р. рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області задоволено позовні вимоги позивача та, зокрема, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Кузнецовську перерахувати і виплатити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) державну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Перерахунок та виплату пенсій здійснити за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

27.09.2011 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2010 року у справі №2а-437/10 - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Кузнецовську Рівненської області про зобов'язання перерахувати та виплатити державну та додаткову пенсію - задоволено частково, зокрема, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Кузнецовську Рівненської області нарахувати та виплатити пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі, не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком на користь ОСОБА_3 за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року із врахуванням ст.50, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

31.03.2011р. постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області задоволено позовні вимоги позивача повністю та, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 з 12.07.2010р.: пенсії відповідно до норми ст. 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду III групи інвалідності, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою - в розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІІ групи інвалідності, на підставі положень ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, із вирахуванням сум таких же видів виплат, виплачених ОСОБА_3 за цей період. Вказана постанова суду набрала законної сили 04.11.2011р.

В зв'язку з невиконання рішень судів, позивачем подано відповідну заяву до Європейського суду, наслідком якої стало постановлення останнім 09 січня 2014 року рішення у справі «Хайнацький та інші проти України», заява №12895/08.

Вказаним рішенням Європейський суд вирішив об'єднати заяви, наведені у Додатку 1, зокрема заяву ОСОБА_3 за №18188/12 від 19.03.2012р. та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Постановив, що було порушення статті 13 Конвенції. Постановив, що: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах зазначених у Додатку 1; ці суми є відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі сплавом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

05 березня 2014 року відповідачем за вказаним рішенням відкрито виконавче провадження №42364738 та винесено відповідну постанову.

26 листопада 2014 року відповідачем постановлено постанову про його закінчення з мотивів фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Частиною 1 статті 11 Закону №606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а ч.2 цієї статті передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Порядок виконання рішення Європейського суду з прав людини, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон №3477), Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу дев'ятого частини першої статті №3477, виконання рішення Європейського суду з прав людини включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Європейського суду з прав людини.

Питання взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо вжиття заходів з виконання рішень Європейського суду з прав людини регламентовані у Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2013 № 1989/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.09.2013 за № 1642/24174, який набрав чинності 01.10.2013 (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 9 Порядку, у разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом з прав людини, Державна виконавча служба України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду з прав людини організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконання рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку (який набрав чинності з 01.01.2014 року) передбачено, що в разі, якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі Державної виконавчої служби України до повного виконання рішення національного суду. Щомісяця до 7 числа наступного за звітним періодом місяця Державна виконавча служба України подає Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про стан виконання такого рішення суду.

Пунктом 11 Порядку встановлено, що у разі якщо рішення національного суду, в якому передбачається вжиття заходів зобов'язального (немайнового) характеру, не може бути виконане протягом одного місяця з дня отримання Державною виконавчою службою України автентичного перекладу тексту відповідного рішення Європейського суду з прав людини державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обов'язковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини як спеціаліста в галузі застосування Конвенції та виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження слідує, що рішення Європейського суду виконано лише в частині стягнення сатисфакції, пені та коштів в сумі 661,81грн. як суми, нарахованої за постановою Кузнецовського міського суду від 31.03.2011р.

Також із матеріалів справи вбачається, що Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області листом від 16.12.2014р. №2828/Я-49 повідомило позивача про те, що за постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 року позивачу була нарахована та не виплачена сума коштів 70506,92грн., а за постановою Кузнецовського міського суду від 31.03.2011р. нарахована та не виплачена сума коштів складає 48289,21грн. (а. с. 10).

В той же час, в матеріалах виконавчого провадження знаходиться лист Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області від 30.05.2014р. №1294/06, яким зазначено, що ОСОБА_3 розпорядженням №110428 від 11.10.2012 року були проведені нарахування пенсії відповідно до постанови Кузнецовського міського суду по справі №2-а-437/10 та постанови державного виконавця ВП № 26291344 від 14.04.2011 року. Сума нарахованої та невиплаченої за рішенням суду пенсії складає 661,81 грн.

Тобто, на думку суду, в даному випадку є наявні ознаки введення в оману Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області або ж позивача, або ж відповідача в частині нарахувань коштів за рішенням суду.

Крім того, суд звертає у вагу на те, що зазначеним листом Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області повідомлено відповідача лише про нарахування коштів по одному рішенню суду, в той час, як на користь позивача ухвалено та не виконано два рішення суду. Однак, відповідач на це не звернув жодної уваги та постановив постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з фактичним його виконанням в повному обсязі, що не відповідає дійсності.

Також, суд звертає увагу на той факт, що позивач направив скаргу до відповідача в порядку ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» та заяву на підтвердження обставин скарги в яких зазначав про суми нарахованих та невиплачених коштів Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області за рішеннями судів. Та замість того, щоб перевірити зазначені факти, відповідач направив позивачу лист, який містить у собі лише посилання на норми законів та практику Європейського суду і який, на думку суду, не містить вичерпної відповіді, яка була б доступною та зрозумілою позивачу щодо мотивів не виконання рішень національного суду відповідачем.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Дослідивши всі докази та вислухавши аргументи сторін, судом встановлено, що рішення Європейського суду від 09.01.2014р. в частині зобов'язання держави-відповідача виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, які залишаються невиконаними, тобто, в даному випадку постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 року у справі №2а-437/10 та постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.03.2011р. у справі № 2а-116/11 фактично не виконано, а відтак, правових підстав закінчувати виконавче провадження у відповідача не було.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про протиправність постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження та, відповідно, про її скасування.

За наведених обставин, підсумовуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанову Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження №42364738 від 26.11.2014 року визнати протиправною та скасувати.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Комшелюк Т.О.

Судді Дорошенко Н.О.

Сало А.Б.