Справа № 750/12539/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області (далі - Відповідач) у якому просило скасувати постанову від 19.11.2014 року ВП №27787753.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи неодноразово належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судові засідання суду апеляційної інстанції не з'являлися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання виконавчого листа № 2-а/2506/8920/2011, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, державним виконавцем 25.07.2011 року відкрито виконавче провадження та зобов'язано боржника виконати рішення суду.

Відповідно до перерахунку (а.с.3) відповідачем здійснено перерахунок щорічної допомоги до 05 травня 2011 року ОСОБА_2 Згідно із зазначеним перерахунком, стягувачу до виплати належить 5 532,00 грн.

Проте, на момент звернення з даним позовом до суду зазначена щорічна допомога ОСОБА_2 не виплачена.

У зв'язку з невиконанням рішення суду, 19.11.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Ващенко А.В. у подвійному розмірі винесено постанову про накладення на УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради штрафу в сумі 1 360 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у Держави коштів на виконання судових рішень підлягає доведенню, при цьому не звільняє її від обов'язку їх належного виконання, а тому, обставини на які посилається позивач не є поважними.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як зазначає позивач, в частині здійснення виплати щорічної допомоги до 05 травня 2011 виконати рішення суду не має можливості, оскільки бюджетні призначення для забезпечення виконання судових рішень за програмою 2501150 «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни жертвам нацистських переслідувань», передбачено виплату разової грошової допомоги, в розмірах затверджених постановою Кабінету Міністрів України на відповідний рік. Таким чином, вищезазначена програма соціального захисту, що фінансуються з рахунку управління та не передбачає виплат на виконання рішень суду.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» ( далі по тексту - Закон № 606-XIV ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1, 2, п. 13, 16 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно із ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням ( повідомленням ) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що законодавством на державного виконавця покладено зобов'язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов'язків в межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання.

Однак, застосування до боржника таких штрафних санкцій можливе лише за відсутності поважних причин, які фактично унеможливили своєчасне та повне виконання ним своїх обов'язків.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що, в даному випадку, судове рішення дійсно не було виконано позивачем в частині здійснення виплат. Проте, таке невиконання відбулося через наявність поважних причин, а саме: відсутність бюджетного фінансування та коштів на реєстраційних рахунках позивача, що підтверджується відповідними довідкою від 11.11.2014 року Управління Державної казначейської служби України в м. Чернігові (а.с.28), яка була надана позивачем на запит Київського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року (а.с.25).

Крім того, апелянтом надано докази, на вищезазначений запит суду апеляційної інстанції, що останній неодноразово доводив до відома компетентних суб'єктів влади зазначені обставини та звертався до них з вимогами надати допомогу у вирішенні проблемних питань щодо визначення джерел фінансування витрат, пов'язаних із судовим розглядом справ та виконанням судових рішень.

Однак, такі дії позивача не призвели до позитивних результатів, зокрема, на свої звернення позивач отримав відповіді, що судові рішення, пов'язані зі здійсненням соціальних виплат, виконуються за рахунок коштів Державного бюджету України, у відповідності до Законів України «Про державний бюджет України» на відповідний рік та «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», а також про те, що зазначеними законами не передбачено збільшення витрат на фінансування галузі соціального забезпечення що, у свою чергу, на даний момент унеможливлює задоволення його вимог.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, згідно з приписами Положення «Про управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради», апелянт є виконавчим органом районної у місті ради, який утримується за рахунок коштів районного у місті бюджету та здійснює виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Тобто, позивач не входить до структури органів гілки законодавчої влади і не наділений повноваженнями здійснювати розподіл бюджетних коштів або приймати відповідні законодавчі акти.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач, діючи у межах своєї компетенції, використав всі інструменти для добровільного та повного виконання судового рішення, однак не зміг його виконати з причин, які фактично це унеможливлюють та безумовно є поважними у розумінні ст. 89 Закону № 606-XIV.

Більш того, судова колегія відзначає, що накладення штрафу на підставі ст. 89 Закону № 606-XIV за своєю юридичною природою, у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 24 КУпАП, є заходом адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення.

Втім, згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, єдиною та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є склад правопорушення, який, між іншим, включає в себе суб'єктивну сторону у вигляді вини особи в формі умислу або необережності.

Між тим, в даному випадку, вина апелянта в невиконанні судового рішення добровільно та своєчасно відсутня, а отже й немає складу правопорушення, що також дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що накладення відповідачем на позивача штрафу відповідно до ст. 89 Закону № 606-XIV є безпідставним.

Судова колегія бере до уваги правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Велікода проти України» від 03.06.2014 року, яке вже було ним прийняте на момент виникнення спірних правовідносин та їх вирішення в судовому порядку і в якому Європейський суд з прав людини став на бік держави та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в Україні, а також на необхідності пошуку державою додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів.

Враховуючи таку позицію Європейського суду з прав людини та складність фінансово-економічної ситуації в Україні, суд апеляційної інстанції також зауважує, що накладення на позивача штрафу за не вчинення ним дій, які він не міг вчинити з поважних причин, призвело не тільки до порушення ст. 89 Закону № 606-XIV, а й до створення зайвого навантаження на працівників позивача і відповідача, витрат матеріальних ресурсів (канцелярського приладдя, коштів на поштові відправлення й тощо) та, відповідно, до нераціонального використання бюджетних коштів, що в умовах сьогоднішньої складної економічної ситуації в Україні є неприйнятним.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність належних та необхідних правових підстав для накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення, а тому оскаржуване рішення відповідача про накладення штрафу підлягає скасуванню, а адміністративний позов - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради - задовольнити повністю.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2015 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови - задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення штрафу від 19.11.2014 року у виконавчому провадженні ВП №27787753 за виконавчим листом №2-а/2506/8920/2011, який виданий 11.07.2011 року Деснянським районним судом міста Чернігова.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.