Справа № 2а/0870/2918/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2015 р. м. Київ К/800/41037/14

К/800/41897/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Романишин О.Р.,

за участю представників:

від відповідача - Пянтковський В.А., довіреність №70 від 30.01.2015 року,

від касатора - Кравченко Г.М., довіреність №6 від 09.01.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги товариства з додатковою відповідальністю "Таксопарк Плюс" та державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Запорізької регіонально філії Центру ДЗК

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013року

у справі №2а-0870/2918/11

за позовом державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі

Запорізької регіонально філії Центру ДЗК

до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2011 року державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Запорізької регіонально філії Центру ДЗК (далі по тексту Центр ДЗК) звернулось до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області, в особі Контрольно-ревізійного відділу в місті Запоріжжі та Запорізькому районі (правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в Запорізькій області), в якому просило визнати неправомірними вимоги, викладені в розпорядчому документі, оформлені листом від 11 квітня 2011 року №001-14/0357 «Про обов'язкові вимоги щодо усунення порушень фінансової дисципліни».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2011 року у справі №2а-0870/2918/11 позовні вимоги задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013року у справі № 2а-0870/2918/11 рішення суду першої інстанції скасоване, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, товариство з додатковою відповідальністю "Таксопарк Плюс" та Центру ДЗК звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального права, просять постанову суду другої інстанції скасувати та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2011року.

ДФІ в Запорізькій області подала до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувала на відповідності судового рішення суду апеляційної інстанції обставинам справи та вимогам законодавства України, просить залишити касаційні скарги без задоволення, судове рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін та касатора, розглянувши і обговоривши доводи касаційних скарг та заперечень на них, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Контрольно-ревізійним відділом в м.Запоріжжі та Запорізькому районі контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово - господарської діяльності Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за період з 15 січня 2009 року по 15 березня 2011року.

В ході проведення перевірки виявлені порушення позивачем фінансової дисципліни та складений акт №110/0006 від 30 березня 2011 року.

Згідно вказаного акту перевірки встановлено, що внаслідок занесення до договору оренди недостовірної інформації щодо фактичної площі приміщення, що використовується для розташування офісу Філії та безпідставного завищення розміру орендної плати, у періоді з 15 січня 2009 по 15 березня 2011 року Центр ДЗК зайво нараховано та виставлено до сплати орендної плати на загальну суму 309301 грн. 55 коп., з якої за 2009 рік - на суму 132049 грн. 38 коп., за 2010 рік на суму 150689 грн. 49 коп. та за січень-березень 2011 року на суму 26562 грн. 68 коп.

Відповідачем прийнята вимога №001-14/035 від 11 квітня 2011 року із змісту якої вбачається, що внаслідок внесення до договору оренди від 15 січня 2009року №7/09 укладеного між ВАТ «Таксопарк» та Запорізькою філією ДП «Центр державного земельного кадастру» недостовірних даних щодо фактичної орендованої площі, що використовується для розташування офісу, ВАТ «Таксопарк» у періоді з 15 січня 2009року по 15 березня 2011року зайво нараховано та виставлено до сплати орендної плати на загальну суму 309 301,55грн., але оскільки станом на 15 березня 2011року Запорізька філія ДП «Центр державного земельного кадастру» не розрахувалася з ВАТ «Таксопарк» у повному обсязі, вищезазначене порушення призвело до зайвих виплат державних коштів на загальну суму 223 285,03грн. та відповідно завищення станом на 15 березня 2011року кредиторської заборгованості на суму 86 016,52грн.

Позивача зобов'язано внести зміни до договору оренди в частині приведення у відповідність (зменшення) орендованих площ, а в разі відмови контрагентом внести такі зміни розірвати договір у встановленому законодавством порядку. Провести перерахунок та взаємозвірку з ВАТ «Таксопарк» щодо суми зайво нарахованої орендної плати та повернути зайво сплачені кошти у сумі 223 285,03 грн. на реєстраційний рахунок філії, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю в України.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційних скарг та заперечень на них, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 26.01.1993 № 2939-XII "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно <…>, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до змісту пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XII контрольно-ревізійним управлінням в областях надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до підпункту 3.1.12 пункту 3.1 Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 09.01.2001 № 111 (чинного на час виникнення спірних відносин), управління, відповідно до покладених на нього завдань, а також через підпорядковані йому контрольно-ревізійні підрозділи, має право, зокрема, звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14.

У відповідності до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У справі, яка розглядається, вимогою Інспекції зобов'язано Центр ДЗК вжити заходи для відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи спір в даній справі суди дослідили правомірність договору оренди, укладеного між ВАТ «Таксопарк» та Запорізькою філією ДП «Центр державного земельного кадастру», щодо достовірних даних з фактичної орендованої площі, яка використовується для розташування офісу ВАТ «Таксопарк» у періоді з 15 січня 2009 року по 15 березня 2011 року.

Не обговорюючи питання наявності факту порушення позивачем фінансової дисципліни та обґрунтованості вимоги контрольно-ревізійного органу від 11 квітня 2011 року №001-14/0357, судова колегія касаційної інстанції дійшла висновку, що аналіз правильності обчислення та нарахування збитків повинен перевіряти суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю до підконтрольної установи про відшкодування збитків.

Приймаючи до увагу те, що судами попередніх інстанцій зібрані всі необхідні докази у справі і вони не потребують додаткової перевірки, обставини справи з'ясовані повно та правильно, однак рішення першої та апеляційної інстанції є помилковим, прийнятими з неправильним застосуванням норм матеріального права, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає на необхідне скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зауважити, що відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції розглянув позовні вимоги по суті та надав оцінку правомірності договору оренди, укладеного між ВАТ «Таксопарк» та Запорізькою філією ДП «Центр державного земельного кадастру», та відшкодуванню збитків. Як зазначалось вище, аналіз правильності обчислення та нарахування збитків повинен перевіряти суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю до підконтрольної установи про відшкодування збитків, а тому позов в даній справі підлягає залишенню без задоволення з інших підстав, ніж вказав Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційні скарги товариства з додатковою відповідальністю "Таксопарк Плюс" та державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Запорізької регіонально філії Центру ДЗК - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі №2а-0870/2918/11- скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог відмовити.

Постанова може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: