Справа № 2а-2241/10/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/20477/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року

у справі № 2а-2241/10/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Флора»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Флора» (далі - ТОВ «Еліт Флора»; позивач) до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Галицькому районі м. Львова Львівської області ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення № /0 /1, /2, /3, /4) від 14 квітня 2009 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Еліт Флора» 3,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Еліт Флора» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 25 липня 2006 року по 31 грудня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 25 липня 2006 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт № 684/23-1/34521897 від 31 березня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Галицькому районі м. Львова Львівської області ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 14 квітня 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 165 096,00 грн. (110 064,00 грн. - основний платіж, 55 032,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названий акт індивідуальної дії скасовано в частині визначення товариству суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 45 753,00 грн. за основним платежем та 28 838,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) у зв'язку з неправомірним включенням до складу валових витрат вартості придбаних маркетингових послуг, послуг з організації просування товарів (торгової марки) ТОВ «Еліт Флора», послуг мерчандайзингу з підстав непов'язаності названих послуг з господарською діяльністю товариства.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач вказував про те, що надані на перевірку акти здачі-прийняття робіт не дають змоги встановити економічний ефект, отриманий позивачем внаслідок придбання маркетингових послуг у Приватного підприємства «Укрторгсервіс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Славір».

Крім того, контролюючий орган наголошував на тому, що право власності на товар, щодо якого позивачу надавались послуги з організації просування товарів та мерчандайзингу, вже перейшло до його контрагентів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-55», а ТОВ «Еліт Флора» отримано дохід від реалізації вказаного товару, тобто корисний ефект від наданих послуг отримали в даному випадку саме послугонадавачі.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальним для висновку про правомірність віднесення платником податку вартості придбаних послуг до складу валових витрат є наявність у нього мети на отримання прибутку, здійснення діяльності у відповідності з визначеними цілями, а також підтвердження отриманих послуг відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В свою чергу, безпосередній зв'язок понесених платником витрат з його господарською діяльністю може бути встановлений з урахуванням якісних характеристик придбаних послуг, які б однозначно свідчили про їх призначення для використання у власній господарській діяльності такого платника, відповідали б змісту його діяльності.

Надаючи оцінку правомірності віднесення позивачем до складу валових витрат вартості придбаних у ПП «Укрторгсервіс» та ТОВ «Славір» маркетингових послуг, у ТОВ «Епіцентр К» послуг з організації просування товарів (торгової марки) та у ТОВ «Сільпо-55» послуг мерчандайзингу судові інстанції цілком об'єктивно враховували наявні у товариства акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які містять всі обов'язкові реквізити первинного документа, визначені частиною 2 статті 9 Закону № 996-XIV, а також необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст наданих послуг та їх вартість.

Крім того, суди обґрунтовано відхилили доводи податкового органу про відсутність зв'язку придбаних у ТОВ «Епіцентр К» та ТОВ «Сільпо-55» послуг з господарською діяльністю позивача, оскільки спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів, що реалізуються ТОВ «Еліт Флора» у торгівельних мережах контрагентів, шляхом їх популяризації серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для товариства.

Посилання відповідача на те, що відповідні операції з просування товару здійснюються покупцями (торговельними мережами) стосовно товарів, право власності на які вже перейшло до ТОВ «Епіцентр К» та ТОВ «Сільпо-55», не спростовує їх економічну цінність саме для позивача. Адже, хоча діяльність з просування товарів у гіпермаркетах контрагентів передбачає і їх економічний інтерес у зростанні торгового обороту, однак просування певного, конкретного товару має переважне економічне значення саме для його постачальника (виробника).

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.