Справа № 826/1918/13-а
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року № 826/1918/13-а

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Маркон"
до третя особа Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення, стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Маркон» (надалі - позивач, ПП «Маркон») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва ДПС (надалі - відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2012 року № та стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації за серпень 2012 у сумі 1608807,00грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2012 № Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва ДПС та стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Маркон» бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1 608 807 (один мільйон шістсот вісім тисяч вісімсот сім) грн. 00 коп., шляхом перерахування цієї суми на поточний рахунок Приватного підприємства "Маркон".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві) та заяву Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві (далі по тексту - третя особа, ГУ ДКСУ в м. Києві) про приєднання до касаційної скарги задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України зазначено про необхідність здійснити перевірки чи є будівництво позивачем готельного комплексу з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового транспорту основним засобом в контексті підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

За результатами автоматичного розподілу, адміністративну справу №826/1918/13-а передано на розгляд судді Гарнику К.Ю.

Під час розгляду справи позивач наполягав на тому, що відповідач помилково дійшов висновку про відмову у наданні бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, сплачених позивачем.

Відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Зауважив, що висновки Акта перевірки являються правомірними, оскільки позивачем порушено вимоги пункту 200.5 статті 200 Податкового кодексу України, що виключає отримання підприємством бюджетного відшкодування.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

14 листопада 2012 Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі м. Києва ДПС прийнято спірне податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу відмовлено в бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість в сумі 1608807 грн.

Підставою для прийняття спірного рішення стали висновки акту перевірки від 29 жовтня 2012 року №5372/15-30/31747476 (далі по тексту - акту перевірки), згідно яких ПП «Маркон» порушено пункт 200.5 статті 200 Податкового кодексу України, а також підпункти 4.6.5, 4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року № 1492, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1490/20228 (далі по тексту - Порядок №1492).

Зокрема суб'єкт владних повноважень посилається на те, що при визначенні права позивача на отримання бюджетного відшкодування має враховуватись наявність майна, що обліковується саме на рахунку 10 «Основні засоби», при цьому не зважаючи на процес його спорудження (будівництва) самостійно позивачем. Тобто, на думку ДПІ, поки, в даному випадку, готельний комплекс не буде зданий (введений) в експлуатацію та не буде обліковуватись на рахунку 10 «Основні засоби», позивач позбавлений права на бюджетне відшкодування за наслідками спорудження (будівництва) таких основних засобів, враховуючи що обсяги оподатковуваних операцій за попередні 12 календарних місяців становлять 114666грн., що менше ніж сума ПДВ, заявлена до відшкодування (1608807грн.).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум такого відшкодування за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Статтею 200 ПК встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Перелік осіб, які не мають права на отримання бюджетного відшкодування, визначений у пункті 200.5 зазначеної статті. Зокрема, це особи, які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

За змістом цієї норми особи, які хоча і мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування, мають право на таке відшкодування, якщо податковий кредит, тобто сума, на яку платник ПДВ може зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, нарахована внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.

Статтею 198 ПК встановлено підстави для віднесення сум податку до податкового кредиту, визначено дату виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, а також суми сплаченого (нарахованого) податку, які відносяться до такого кредиту, та суми, що не входять до його складу.

Згідно з пунктом 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з <…> придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Визначення поняття «капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи» міститься в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за № 288/4509; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення «Основні засоби»). Це витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об'єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), збільшення зазнаних витрат на придбання або створення матеріальних та нематеріальних необоротних активів відображається за дебетом рахунку 15 «Капітальні інвестиції», а за кредитом цього рахунку - їх зменшення (введення в дію, прийняття в експлуатацію придбаних або створених нематеріальних активів тощо).

Водночас рахунок 10 «Основні засоби» призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об'єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об'єктів інвестиційної нерухомості.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідно до пункту 200.5 статті 200 ПК платники податку, які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування, мають право на таке відшкодування, якщо за даними бухгалтерського та податкового обліку податковий кредит нарахований внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи). Передбачене зазначеною нормою право на отримання бюджетного відшкодування не пов'язане з моментом надходження основних засобів на баланс підприємства та відображенням їх на рахунку 10 «Основні засоби». Таким чином, якщо зазнані підприємством витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об'єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу) відображені на рахунку 15 «Капітальні інвестиції», це підприємство має право на отримання бюджетного відшкодування.

Як встановлено судом, позивачем до органу державної податкової служби подана податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2012 разом із розрахунком суми бюджетного відшкодування в розмірі 1608807 грн. (абз.1 розділу 3 Акту перевірки).

Від'ємне значення за серпень 2012 року виникло внаслідок перенесення залишку від'ємного значення попередніх звітних періодів з вересня 2009 по липень2012.

Матеріалами справи підтверджено, що ПП «Маркон» для будівництва готельного комплексу з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового автотранспорту за адресою м. Київ, Андріївській узвіз, 14-16 (надалі - Об'єкт) здійснено придбання: послуг по виготовленню проектної документації щодо Об'єкту, відповідно до ДБНА.2.2-3-2004 (Договір №22/10/08 від 22.10.2008); проектних робіт по розробці «Архітектурної частини» проектної документації стадії «Проект» та «Робоча документація» по Об'єкту (Договір №03-09 від 01.10.2009; послуг з розробки проектної документації внутрішніх інженерних мереж будівлі готелю, додаткові роботи з коригування всіх інженерних розділів внутрішніх мереж будівлі готелю з допоміжними роботами по Об'єкту (Договір МЕР 11-11-2009 від 11.11.2009), що пов'язані із будівництвом основних фондів, відповідно до розробленої проектної документації.

Понесені позивачем у вказаних періодах витрати на придбання робіт (послуг) по яких податок на додану вартість включений в податковий кредит, в повному розмірі підтверджені первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, зокрема, податковими накладними, видатковими накладними, актами приймання виконаних робіт, виписками банку, платіжними дорученнями, свідоцтвом платника податку на додану вартість ПП «Маркон», деклараціями з податку на додану вартість, довідками про вартість виконаних робіт.

Облік зазначених витрат на рахунку 15 «Капітальні інвестиції» підтверджується як матеріалами справи так і самим відповідачем.

З огляду на викладене, незалежно від того, що готельний комплекс з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового автотранспорту за адресою м. Київ, Андріївській узвіз, 14-16 (не введений в експлуатацію) є капітальною інвестицією та не є основним фондом у розумінні підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, позивач має право на нарахування податкового кредиту і, відповідно, на бюджетне відшкодування, оскільки згідно з статтями 198, 200 ПК України, саме капітальне інвестування в будівництво готельного комплексу з закладами громадського харчування та паркінгом для легкового автотранспорту за адресою м. Київ, Андріївській узвіз, 14-16, який лише у подальшому буде основним засобом у розумінні підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, передбачає право позивача на податковий кредит та бюджетне відшкодування, так як згідно з Законом, це право виникає разом з початком триваючого процесу капітального інвестування, а не виключно з завершенням цього процесу введенням в експлуатацію об'єкта, в який проводиться інвестування.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 02 вересня 2014 року у справі №К/800/3353/14, від 22 вересня 2014 року у справі № К/800/11166/14, від 02 жовтня 2014 року у справі № К/800/37587/14, а також Верховного суду України, викладеною у постанові від 20 січня 2015 року у справі №21-316а14, яка в силу приписів статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для врахування.

За змістом пунктів 200.1 - 200.4 і 200.7 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду при її від'ємному значенні. При цьому бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг). Рішення платника податку про зарахування належної йому суми бюджетного відшкодування відображається платником податку у податковій декларації та заяві про повернення суми бюджетного відшкодування, які подаються податковому органу.

Пунктами 200.12, 200.13 названої статті визначено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Оскільки податковим органом не надано органу Державного казначейства (третій особі) висновків про відшкодування з державного бюджету України податку на додану вартість за серпень 2012 в загальній сумі 1608807 грн. на розрахунковий рахунок позивача в банку з визначенням суми бюджетного відшкодування, то відповідно не було здійснено і саме відшкодування.

В силу пункту 200.17 статті 200 ПК України, джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Положеннями ст.200 ПК України визначено, що відшкодування сум ПДВ здійснюється органами Державного казначейства України. Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

За таких обставин, позовна вимога ПП «Маркон» щодо стягнення з Державного бюджету України на його користь бюджетного відшкодування з податку на додану вартість згідно декларації за серпень 2012 в сумі 1608807 грн. 00 коп. визнається судом обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, такою, що відповідає способам захисту порушеного права, у зв'язку з чим, підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва ДПС від 14 листопада 2012 року №

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Маркон» () бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 1608807 (один мільйон шістсот вісім тисяч вісімсот сім) грн. 00 коп., шляхом перерахування цієї суми на поточний рахунок Приватного підприємства «Маркон» (, адреса: 02068, м.Київ, Дарницький район, вул. Урлівська, 21, кВ. 86).

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Маркон» (, адреса: 02068, м.Київ, Дарницький район, вул. Урлівська, 21, кВ. 86) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2294 (дві тисячі двісті дев'яносто чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник