Справа № 817/57/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/57/15

24 лютого 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправною та скасування вимоги
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 19.12.2014 року №Ф-47-17 в сумі 1267,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є пенсіонером за віком та відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" їй призначена пенсія за віком із заниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Покликаючись на частину четверту статті четвертої Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" будучи такою, що обрала спрощену систему оподаткування та є пенсіонером за віком, та стверджуючи про не залежність виникнення підстав для звільнення від сплати єдиного внеску, передбачених Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI, від умов призначення пенсії за віком, у тому числі із заниженням пенсійного віку, просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 19.12.2014 року №Ф-47-17.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях. Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначив, що положення частини четвертої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застосовуються до осіб, яким призначено пенсію за віком згідно Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким встановлюється, зокрема, пенсійний вік, по досягненню якого особа набуває право на призначення пенсії за віком згідно умов статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, як стверджує відповідач, фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, та отримують пенсію, призначену відповідно до інших законів України, зокрема Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і не досягли віку відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальних підставах. Оскільки позивачка народилася 10.02.1962 року, тобто на даний час не досягла пенсійного віку згідно з умовами статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вона несе обов'язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 17.01.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 04.02.2015 року, відкладено на 16.02.2015 року, відкладено на 24.02.2015 року.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час сторони до суду не з'явились.

Позивачка зазначила у позовній заяві про розгляд справи за її відсутності, відповідач у поданих письмових запереченнях вказав про розгляд справи без участі його представника.

За таких обставин суд на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з ухвалою від 24.02.2015 року постановив про розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши зібрані по справі матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 13.09.2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець Сарненською районною державною адміністрацією Рівненської області та з 01.01.2012 року здійснює підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування за видом діяльності: роздрібна торгівля на ринках.

Як вбачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 25.09.2012 року ОСОБА_1 призначено довічно пенсію за віком.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 22.04.1994 року ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю (Категорія 4).

У грудні 2014 року Сарненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області виставлено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014 року №Ф-47-17 на суму 1267,95 грн.

Непогоджуючись з вимогою відповідача сплатити суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що підлягає до застосування у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 1 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Порядок та умови призначення пенсій визначаються Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який застосовується у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, статтею 1 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено пенсійні виплати - це грошові виплати в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.

Згідно частини першої статті 9 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Як вбачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 25.09.2012 року ОСОБА_1 призначено довічно пенсію за віком.

Статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, за нормою статті 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відтак, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за умови, якщо остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення. Зазначена обставина щодо позивачки підтверджена посвідченням серії НОМЕР_2 виданим 22.04.1994 року громадянці, яка постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю (Категорія 4).

Відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

З аналізу норм Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" слідує, що надання законодавчо визначеної пільги вираженої у заниженні віку, необхідного для призначення пенсії, не змінює виду пенсійного забезпечення та не позбавляє права особи на призначення пенсії, передбаченої законом.

Суд зазначає, що за змістом пункту четвертого частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначальним є те, що особа обрала спрощену систему оподаткування та є зокрема, пенсіонером за віком та отримує відповідно до закону пенсію.

У контексті вищезазначених правових норм призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не ставить в залежність можливість звільнення від сплати єдиного внеску згідно положень пункту четвертого частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності визначених законом умов, передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд не бере до уваги покликання відповідача на те, що ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до інших законів України, зокрема Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не на загальних підставах, передбачених Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки пенсійним посвідченням позивачки підтверджено призначення пенсії за віком, а зменшення пенсійного віку за певних умов або при наявності певних обставин, є тільки підставою для призначення пенсії за віком, та не змінює виду пенсійного забезпечення - пенсія за віком, а лише встановлює особливий порядок та підстави для набуття особою права на її призначення.

Так, частиною четвертою статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначені необхідні умови для звільнення від сплати єдиного внеску, а саме: особа обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком або інвалідом та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому законом не встановлено жодних обмежень чи застережень стосовно умов та підстав призначення пенсії.

Факт перебування на спрощеній системі оподаткування та отримання пенсії за віком щодо позивачки підтверджуються наявними у справі та дослідженими судом доказами, а отже доведено правомірність підстав звільнення позивачки від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Цією ж статтею Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особа, яка обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком або інвалідом та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, може бути платником єдиного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідних доказів на підтвердження добровільної участі позивачки у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування суду не надано, як і не заявлялось про це сторонами.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати за себе єдиного внеску, а жодних інших обставин щодо існування у позивачки боргу відповідач суду не показав, правові підстави для формування оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014 року №Ф-47-17 відсутні.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтувалися заперечення на адміністративний позов, та не підтверджено правомірність формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2014 року №Ф-47-17.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачкою за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивачка суду не надала.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 182,70 грн. підлягають присудженню з Державного бюджету на користь позивачки.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 19.12.2014 року №Ф-47-17 в сумі 1267,95 грн.

Присудити на користь позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.