Справа № 2а-4666/08/1770
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2015р. м. Київ К/9991/72861/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Голубєвої Г.К., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року

у справі № 2-а-4666/08/1770 (83784/09/9104)

за позовом Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2008 року № /0.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року позов задоволено повністю. Податкове повідомлення-рішення № /0, яке прийнято від 18 квітня 2008 року Костопільською МДПІ визнано нечинним в повному обсязі з моменту його прийняття. Присуджено з Державного бюджету України на користь ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» судовий збір в розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Костопільська МДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Костопільською МДПІ була проведена виїзна планова перевірка філії «Костопільський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2006 року по 31 грудня 2007 року, за результатами якої складений акт № 348/23-26206609 від 08 квітня 2008 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: частини 3 пункту 1.1 статті 1, пунктів 3.1, 3.5 статті 3, підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6, пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», які полягали у неутриманні і неперерахуванні до бюджету податку з доходів фізичних осіб при виплаті доходів у вигляді надбавок за роз'їзний характер робіт без оподаткування.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що позивачем при нарахуванні місячного сукупного доходу не включено надбавки за роз'їзний характер робіт працівникам філії «Костопільський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» та не утримано податок з доходів фізичних осіб за період з 01 липня 2006 року по 31 грудня 2007 року, чим занижено суму податку з доходів фізичних осіб на 2864,69 грн. Також зазначено, що позивачем не врахована надбавка за роз'їзний характер робіт, що призвело до неправильного утримання податку з доходів фізичних осіб з місячного оподаткованого доходу працівників, оскільки надана соціальна пільга працівникам розмір доходу яких перевищив суму, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 грн., що призвело до недобору податку з доходів фізичних осіб на суму 322,75 грн.

18 квітня 2008 року Костопільська МДПІ на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 17.1.9 пункту 17 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 9562,32 грн., в тому числі 3187,44 грн. - за основним платежем, 6374,88 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що якщо робота працівника носить роз'їзний характер, поїздки в межах виконання цих робіт не є відрядженням та не потребують відповідного документального оформлення, то такі виплати є компенсацією за роз'їзний характер робіт і не включаються до оподатковуваного доходу працівників позивача. .

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Підпунктом 4.3.2 пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу не включається сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням норм пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

Статтею 13 Кодексу законів про працю України передбачено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер» від 31 березня 1999 року № 490 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, робота яких постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником.

Відповідно до абзаців першого та другого загальних положень Інструкції про службові відрядження в межах України та закордон, затвердженої Міністерством фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою).

Наведені норми Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та норми інших законодавчих актів не наділяють власника (або уповноважену ним особу) правом відносити до відрядження інші можливі форми виконання службових (трудових) обов'язків не за місцем постійної роботи працівників (якщо робота, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер).

Встановлення Інструкцією такої можливості у випадку врегулювання цього питання у колективному договорі є безпідставним, оскільки таких повноважень центральному органу виконавчої влади, який її приймав, законодавством надано не було.

Таким чином, надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, робота яких постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником, включаються до складу заробітної плати і оподатковуються в її складі відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України « Про податок з доходів фізичних осіб» за ставкою, встановленою у пункті 7.1 статті 7 зазначеного Закону.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, між позивачем та головою об'єднаної профспілкової організації працівників ДП «Рівненський облавтодор» у 2006 році в складі додатку № 15 до колективного договору було затверджено Положення про порядок встановлення і виплати надбавки працівникам ДП «Рівненський облавтодор» за роз'їзний характер, відповідно до якого виплату такої надбавки встановлюється працівникам філій позивача зайнятих будівництвом, ремонтом, утриманням автомобільних доріг та дорожніх споруд, а також контролем їх якості на об'єктах віддалених від місця знаходження філій. Надбавка за роз'їзний характер робіт нараховується робітникам та фахівцям, які виконують роботи на підставі табеля обліку часу знаходження в роз'їздах, який ведеться виконавцем робіт або майстром, що очолює дільницю. Працівникам апарату управління надбавка нараховується на підставі маршрутних листів. Витрати на виплату таких надбавок відшкодовується за рахунок коштів передбачених у вартості виконаних робіт згідно методичних рекомендацій, затверджених наказом Держбуду України від 05 червня 2005 року № 106 (арк. справи 36-37)

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Костопільської МДПІ підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 червня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Г.К. Голубєва

_____________________ Т.М. Шипуліна