Справа № 2а-6881/10/0870
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2015р. м. Київ К/9991/58738/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Запорізької митниці Державної митної служби України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до Запорізької митниці Державної митної служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, за участі прокуратури Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення сум,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року позов відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів від 12 травня 2010 року №112000006/2010/000530/1. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, митний орган звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, 09.01.2009 між ВАТ «Запоріжсталь» (покупець) та фірмою «Midland resources UK Ltd» (Лондон, Великобританія) (продавець) було укладено контракт №ВП.1323.37515.09.01И, відповідно до якого фірма «Midland resources UK Ltd» взяла на себе зобов'язання поставити та продати, а ВАТ «Запоріжсталь» прийняти та оплатити магнезитовий порошок та вогнетривкі вироби. Відповідно до зазначених контрактів фірма «Midland resources UK Ltd» поставила на ВАТ «Запоріжсталь» магнезитовий порошок, загальною вагою 165 тон, вартістю 220 євро за тонну.

При митному оформленні товару (магнезитовий порошок), який надійшов за Контрактом для ВАТ «Запоріжсталь» на Запорізьку митницю митний пост «Запоріжсталь» позивачем подано ВМД №11203000/0/011432 від 05.05.2010, для митного оформлення вантажу у режимі імпорт.

Митна вартість товару була визначена декларантом відповідно до ст.ст. 266, 267 Митного кодексу України в розмірі відповідно до ціни угоди (метод визначення митної вартості №1) у розрахунку 220,00 євро за тону, виходячи з ціни, встановленої сторонами у Контракті на умовах поставки ВАР - кордон Словакія - Україна, згідно Інокотермс-2000.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до методу визначення митної вартості №1 ВАТ «Запоріжсталь» в повному обсязі були надані документи за переліком передбаченим п.п. 5,7 «Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», який затверджено Постановою КМУ від 20.12.06 №1766, а саме для підтвердження митної вартості товару, який проходив митне оформлення за ВМД №11203000/0/011432 від 05.05.10: контракт № ВП.1323.37515.09.01И від 09.01.09; рахунки виробника(інвойси) №№ 3/10-247, 3/10-248, 3/10-249; рахунки Продавця № 124 від 26.04.2010; сертифікати про походження товару № В 032741 290 від 21.04.2010; ДМВ-1 (декларація митної вартості) номери відповідно до номерів ВМД; експортні декларації країни відправлення №ААО1-10-002424-А801-10-002426; прайс-лист виробника від 29.04.2010; меморіальні валютні ордери № 246.0.1003, 202.0.1003; технологічна схема виробництва; інформація відносно цін виробника (калькуляція); Висновок Держзовнішінформ № 7/259 от 28.04.2010;

Запорізька митниця на підставі п. 11 Порядку №1766 запросила ряд додаткових документів для визначення митної вартості, а саме: Договір з третіми особами, що пов'язані з договором; Рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; відомості про якісні характеристики товару(крім сертифікату якості); рахунки про сплату комісійних (посередницьких) послуг; відповідна бухгалтерська документація.

ВАТ «Запоріжсталь» надало додаткові документи, які вимагала митниця для підтвердження заявленої митної вартості товарів, відповідно до п. 12 Порядку №1766. Документи подавались до ДМВ (декларація митної вартості) за наступним переліком:

Копія листа фірми «Midland resources UK Ltd» №07/05/MRUL від 07.05.2010; Каталог виробника; Якісні характеристики сировини, концентратів.

Інші запитувані документи ВАТ «Запоріжсталь» не подало, у зв'язку з тим, що вимога щодо їх подачі була висунута без врахування фактичних обставин та правовідносин, що склались між ВАТ «Запоріжсталь» та фірмою «Midland resources UK Ltd». Так, неможливо надати: договір з третіми особами через те, що поставка здійснювалася за прямим зовнішньоекономічним договором №ВП.1323.37515.08.01И від 08.01.08 між ВАТ«Запоріжсталь» та фірмою «Midland resources UK Ltd» (Лондон, Великобританія), який надавався при митному оформленні вантажу. Фірма «Midland resources UK Ltd» листом №07/05/ MRUL від 07.05.2010 відмовило надати договори з третіми особами; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця також неможливо надати через те, що така форма розрахунку не передбачена прямим зовнішньоекономічним договором №ВП.1323.37515.08.01И від 08.01.08; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг пов'язаних з виконанням даного договору не можливо подати, так як умови зовнішньоекономічного контракту не передбачали даних додаткових послуг, отже їх вартість і не могла бути оплачена; відповідні бухгалтерські документи щодо проведених оплат надати було неможливо, так як умовами контракту передбачено, що оплата здійснюється через 15 календарних днів з дати оформлення імпортної ВМД.

Враховуючи те, що позивачем не були надані додаткові документи в повному обсязі, на підставі положень статті 265 МКУ, вимог п. 14 постанови КМУ від 20.12.06 №1766, Запорізькою митницею було здійснено митну оцінку товару. При здійсненні митної оцінки був застосований метод визначення митної вартості № 6 відповідно статті 273 МКУ.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлена позивачем митна вартість товару, яка постачалася за вищевказаним контрактом, та була заявлена позивачем в поданих ним митній декларації та декларації митної вартості, підтверджується наданими позивачем митному органу документами, тобто, ціна договору була достатньо підтверджена декларантом. Крім цього, митним органом не було обґрунтовано незастосування першого методу визначення митної вартості товару та не доведено наявність обгрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості задекларованого товару позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на їх правомірність та обгрунтованість та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Відповідно до ч.1 ст.267 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість), 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту норм п. 14 Порядку декларування митної вартості товарів та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених п. 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, митний орган, витребувавши документи, передбачені п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, а також не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а відтак виключають визначення митної вартості товару за першим методом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджує висновок судів попередніх інстанцій про протиправність рішення митниці.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: