Справа № 2-а-25/11
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-25/11
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2014 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді Колодяжного С.Ю.
при секретарі Обертас Н.М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського ордена Червоної Зірки інституту Сухопутних військ ім.П.Сагайдачного Національного університету «Львівська політехніка» (Академії сухопутних військ імені гетьмана П.Сагайдачного) про стягнення грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки,
Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явився, а представив заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, що відповідає ч.4 ст.122 КАС України.
Представник відповідача також заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, про що подала письмову заяву.
За таких обставин, з огляду на вимоги ч.4 ст.122 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки така може бути вирішена на основі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Збройних Силах України з 1992 року, в тому числі до 2002 року - у 308 військовому представництві Міністерства оборони України, а після розформування такого, з 30.05.2002 року на посаді начальника групи 4762 Головного військового представництва Міністерства оборони України. 22.08.2001 року йому присвоєно військове звання підполковник. 05.11.2006 року з ним укладено контракт про проходження військової служби в ЗСУ (а.с. 6, 7).
Згідно довідок № 1438 і № 1439 від 13.09.2007 року (а.с. 8, 9), виданих ОСОБА_1 , під час проходження ним військової служби 308 військове представництво Міністерства оборони України з 1992 року по 2002 рік і 4762 головне військове представництво Міністерства оборони України, згідно штату 31/009 фінансовою, речовою, продовольчою службою не забезпечувалися.
Позивач посилається на те, що для отримання продовольчих пайків він з грудня 1999 року був зарахований на продовольче забезпечення в Львівськийордена Червоної Зірки інститут Сухопутних військ ім.П.Сагайдачного Національного університету «Львівська політехніка», що підтверджується, зокрема, листом начальника 308 військового представництва Міністерства оборони України від 17.11.1999 року № 234.
Як встановлено, інститут в 2003 році знищив продовольчі атестати військовослужбовців колишнього 308 військового представництва Міністерства оборони України(а.с.11).
На час розгляду справи, спільним наказом Міністерства оборони України і Міністерства освіти і науки України від 19.06.2009 року Львівський ордена Червоної Зірки інститут Сухопутних військ ім.П.Сагайдачного Національного університету «Львівська політехніка» реорганізовано в Академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (м.Львів).
Між тим, відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011, в редакції, чинній до 11.03.2000 року, було передбачено, що військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки, або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Також даною нормою було передбачено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.
На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12.03.1996 року № 316.
Однак, Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ, який набув чинності з 11.03.2000 року, дію ч.2 ст.9 цього Закону було зупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.
Вирішуючи питання про те, положення якого Закону підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин, суд зважає на наступне.
Відповідно до ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.
Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.
Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».
А тому до спірних правовідносин не могла бути застосована норма ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка, власне, і передбачала можливість отримання грошової компенсації замість продовольчого пайка.
З 01.01.2001 року набрала чинності нова редакція ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.
При цьому, зазначений Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» також не було передбачено виплату військовослужбовцям компенсації за продовольче забезпечення.
Таким чином, відповідно до положень наведених норм, грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України лише до 11.03.2000 року.
Також суд враховує, що зазначені вище положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» Конституційним Судом України не визнавались такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними).
Виходячи з наведеного та враховуючи, що в процесі розгляду справи жодними допустимими доказами не доведено будь-яких порушень чи невідповідностей законодавству дій відповідача, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є безпідставними і в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 7-12, 17, 18, 69, 71, 158-163 КАС України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року №1459-ІІІ, суд
Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.
Суддя: (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя: Колодяжний С.Ю.