Справа № 2а-8845/140/1470
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Київ К/800/26353/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року у справі за позовом ТОВ "ДІ КОР-БУД" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом в якому просив скасувати рішення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про анулювання ліцензії №147710 оформлене протоколом від 22.12.10р. №22 та наказом від 23.12.10р. № 45-Л.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року, позовні вимоги задоволено. Скасовано рішення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про анулювання ліцензії №147710 оформлене протоколом від 22.12.2010р. №22 та наказом від 23.12.2010р. №45-Л.

Не погоджуючись з постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2011 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, підприємство позивача зареєстровано виконкомом Миколаївської міської ради 20.07.2006 року, відповідно до ліцензії на будівельну діяльність, виданої Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 15.09.2006 року та здійснює спеціальні види будівельних та монтажних робіт.

10 грудня 2010 року, відповідачем проведено позапланову перевірку додержання позивачем ліцензійних умов, про що складено акт №20 від 10.12.2010 року, яким встановлено порушення складання штатного розкладу на 2010 рік, зміна юридичної адреси без повідомлення органу ліцензування та неможливість виконання підприємством позивача ліцензійних умов, що є порушенням ст.21 Закону України "Про ліцензування деяких видів господарської діяльності".

22 грудня 2010 року, на засіданні Ліцензійної комісії з ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, відповідачем прийнято рішення про анулювання ліцензії позивача серії АВ №147710, оформлене протоколом №22 від 22.12.2010 року та наказом №45-Л від 23.12.2010 року.

Не погоджуючись з такими діями позивач і звернувся з даним позовом.

Згідно п.11 ч.1 ст.9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (далі - Закон) будівельна діяльність підлягає ліцензуванню.

Відповідно до ст. 20 Закону контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов здійснює орган ліцензування в межах своїх повноважень шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Відповідно до п.3 Порядку ліцензування будівельної діяльності контроль за додержанням ліцензійних умов здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Статтею 21 Закону встановлено вичерпний перелік підстав для анулювання ліцензії, а саме: - заява ліцензіата про анулювання ліцензії; - акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов; - рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання; - нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть фізичної особи - підприємця; - акт про виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих суб'єктом господарювання для одержання ліцензії; - акт про встановлення факту передачі ліцензії або її копії іншій юридичній або фізичній особі для провадження господарської діяльності; - акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов; - акт про неможливість ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для певного виду господарської діяльності; - акт про відмову ліцензіата в проведенні перевірки органом ліцензування або спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Відповідно до ст. 16 Закону зміна місцезнаходження юридичної особи є підставою для переоформлення ліцензії.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" із положень статті 21 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" виключено таку підставу для анулювання ліцензії, як наявність акту про встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що однією з підстав анулювання ліцензії стало не повідомлення позивачем про зміну юридичної адреси, що відбулася 06.11.2009 року, проте відповідно до вищевикладених норм - дані обставини не є підставою для анулювання ліцензії, а тому суди дійшли вірного висновку, що такі дії відповідача є необґрунтованим та неправомірним.

Крім того в своєму рішення про анулювання ліцензії, відповідач посилається також на те, що позивачем, при отриманні ліцензії, надано недостовірні дані (п.п.3,6 акту перевірки). Даний висновок зроблено на підставі порівняння кількості працівників на момент отримання ліцензії із сплатою податків та пенсійних зборів за 2007-2008 роки.

Між тим, суди обґрунтовано зазначили, що податкова та пенсійна звітність позивача за 2010 рік не свідчить про надання позивачем неправдивої інформації для отримання ліцензії у 2006 році, оскільки фактично органом ліцензування досліджено документи за інший звітний період. Отже, невідповідність штатного розкладу 2010 року матеріалам ліцензійної справи 2006 року не є підставою для прийняття рішення про анулювання ліценції, а тому такий висновок відповідача також є необґрунтованим.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області відхилити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: