Справа № 826/13601/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ К/800/17291/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2013

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014

у справі № 826/13601/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2013 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Транс" (надалі - позивач, ТОВ "Ренесанс Транс") до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач) задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 14.08.2013 № 7 в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 179 580,0 грн.; за основним платежем 143 664,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 35 916,0 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 14.08.2013 № 7 в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 891 985,00 грн.; за основним платежем 891 983,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2,00 грн. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 14.08.2013 №7 щодо донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 16 390, 93 грн. ( з яких 16 390, 46 грн. за основним платежем та 0,47 грн. за штрафними санкціями). Адміністративний позов в цій частині задоволено. В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2013 залишено без змін.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Письмових заперечень ТОВ "Ренесанс Транс" на касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що представниками податкового органу проведено виїзну планову перевірку ТОВ "Ренесанс Траст" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за результатами якої 30.07.2013 складено акт №164/26-55-22- (надалі - акт).

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог:

пп. 5.2.1 п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 320 206,00 грн.;

пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), п. 185.1 ст. 185, п.186.2, п. 186.3, п. 186.4 ст. 186, пп. 196.1.14 п. 196.1 ст. 196, ст. 185, п. 198.3 п. 198.5, п.198.6 ст. 198, п. 201.4 п., 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 056 895,00 грн.

На підставі висновків акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.08.2013:

№ 7, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 392 316,00 грн., у т.ч. 321 206,00 грн. за основним платежем та 71 110,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№7, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 089 440,00 грн., у т.ч. 1 056 895,00 грн. за основним платежем, 32 545,00 грн. за штрафним (фінансовими) санкціями.

Переглянувши судові рішення у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України до складу інших доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному податковому періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сума заборгованості одного платника податку перед іншим платником податку, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, вважається безповоротною фінансовою допомогою.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності становить три роки.

Тобто, до складу інших доходів включається сума заборгованості, нестягнута після закінчення строку позовної давності.

В Акті перевірки зазначено, що позивачем в порушення вимог пп. 14.1.257, п. 14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України не віднесено до складу інших доходів суму 684 115,20 грн., а саме кредиторську заборгованість, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Однак, як встановлено судами, між позивачем та ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест» укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг від 01.11.2008, згідно якого вартість послуг становила 570 000,00 грн., податок на додану вартість 114 000,00 грн., всього 684 000,00 грн.

Оплата послуг здійснена шляхом перерахування суми, вказаної в п. 4.1 Договору, на банківський рахунок виконавця з відстроченням строку оплати, тобто не пізніше 31.12.2013.

У зв'язку з цим, суди дійшли правильного висновку, що оскільки строк розрахунків за вказаним договором було встановлено до 31.12.2013, то підстав вважати кредиторську заборгованість як безповоротну фінансову допомогу немає, оскільки відсутній факт спливу строку позовної давності.

Тому висновки відповідача про порушення товариством вимог пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України є необґрунтованими та незаконними.

Що стосується висновків податкового органу про порушення позивачем вимог пп. 185.1 ст. 185, пп. 186.2, п. 186.3 п. 186.4 ст. 186, пп. 196.1.14 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 891 983,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Згідно з п. 4 Порядку передбачено, що оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України 24.12.2010 №1003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2011 р. за № 70 (надалі Порядок), акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктами 5 - 7 Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та у повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

Зокрема, відповідач в акті перевірки вказує, що позивачем у період, що перевірявся, надавались інформаційно-консультаційні бухгалтерські, аудиторські послуги ТОВ «Ренесанс Груп» на загальну суму 4 459 916,00 грн. без податку на додану вартість.

Проте, представник позивача вказує, що ТОВ «Ренесанс Транс» не мало господарських відносин з ТОВ «Ренесанс Груп».

Суд апеляційної інстанції встановив, що акт перевірки в порушення вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, не містить жодного посилання на первинні або інші документи, які б підтверджували існування будь-яких господарських відносин позивача з ТОВ «Ренесанс Груп».

А відтак, висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, пп. 186.2, п. 186.3. п. 186.4 ст. 186, пп. 196.1.14 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України за результатами господарських відносин з ТОВ «Ренесанс Груп», та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 891 983,00 грн. є необґрунтованим та безпідставним.

Стосовно порушення позивачем вимог ст. 185, пп. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині безпідставно сформованого податкового кредиту за податковими накладними отриманими від ТОВ «Промислова група ДФМ», слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцеві на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем придбано у ТОВ «Промислова група ДФМ» ТМЦ (парафін). Дана господарська операція відповідала основному виду діяльності позивача, а саме - оптовій торгівлі цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

На підтвердження реальності вищевказаної господарської операції позивачем надано: накладну № 8 від 14.01.2011, рахунок №8 від 14.01.2011, податкову накладну від 12.01.2011 № 12011.

Дані первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

В свою чергу, ДПІ у Печерському районі м. Києва не надано жодних доказів, які б спростовували реальність господарських операцій, проведених між позивачем та ТОВ «Промислова група ДФМ».

Оцінивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновок акта перевірки про порушення позивачем вимог ст. 185, пп. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 16 390,46 грн. за господарськими операціями з ТОВ «Промислова група ДФМ» є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Оскільки суди попередніх інстанцій під час розгляду справи повно і правильно встановили обставини справи, та при ухваленні судових рішень не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, зазначена обставина, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 у справі № 826/13601/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна