Справа № К/9991/1909/12-С
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

"25" березня 2015 р. м. Київ К/9991/1909/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Голяшкіна О.В.,
Чумаченко Т.А.,

секретаря судового засідання: Носенко Л.О.,

за участю представника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Мартиневич А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Львівської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання неправомірними дій, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог просила:

визнати неправомірними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості товарів по вантажним митним деклараціям № 209000012/2010/014749 та № 209000012/2010/014974 від 05.10.2010;

скасувати рішення Львівської митниці про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400122/1 від 05.10.2010 та № 209000006/2010/400126/1 від 07.10.2010;

стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 15823,49 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2011 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості товарів по вантажних митних деклараціях № 209000012/2010/014749 та № 209000012/2010/014974. Скасовані рішення Львівської митниці про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400122/1 від 05.10.2010 та № 209000006/2010/400126/1 від 07.10.2010. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Львівській області на користь суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_5 надмірно сплачений до бюджету податок на додану вартість у розмірі 15823 грн. 49 коп.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2011 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Львівська митниця, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та Andalusia Sp. z o.o. укладено зовнішньоекономічний контракт № 2009/EX/01 купівлі-продажу товарів.

05.10.2010 для здійснення митного контролю та митного оформлення товару декларантом позивача до митного органу подана вантажна митна декларація № 209000012/2010/014749 із визначенням митної вартості за першим методом (за ціною угоди). Відповідачем вказано про необхідність надання позивачем згідно з вимогами пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 (далі - Порядок № 1766) додаткових документів, а саме: прайс-листа від виробника, калькуляції виробництва, бухгалтерських документів, які підтверджують митну вартість, експортної вантажної митної декларації, рахунку-фактури відправника про закупівлю товару.

Посилаючись на ненадання позивачем витребуваних документів, 05.10.2010 митним органом прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209000012/0/00633 та рішення про визначення митної вартості товару № 209000006/2010/400122/1, відповідно до якого вартість придбаного позивачем товару визначена в розмірі 1,33 дол. США за одиницю при заявленій позивачем вартості товару в розмірі 0,94 дол. США, та визначено митну вартість за шостим (резервним) методом.

07.10.2010 для здійснення митного контролю та митного оформлення товару декларантом позивача до митного органу подана вантажна митна декларація 209000012/2010/014974 із визначенням митної вартості за першим методом (за ціною угоди). Відповідачем вказано про необхідність надання позивачем згідно з вимогами пункту 11 Порядку № 1766 додаткових документів, а саме: прайс-листа від виробника, калькуляції виробництва, бухгалтерських документів, що підтверджують митну вартість, експортної вантажної митної декларації, рахунку-фактури відправника про закупівлю товару.

Посилаючись на ненадання позивачем витребуваних документів, 07.10.2010 митним органом прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209000012/0/00637 та рішення про визначення митної вартості товарів №209000006/2010/400126/1, відповідно до якого вартість придбаного позивачем товару визначена в розмірі 1,33 дол. США за одиницю при заявленій позивачем вартості товару в розмірі 0,94 дол. США, та визначено митну вартість за шостим (резервним) методом.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що на момент перевірки заявленої позивачем митної вартості були відсутні митні оформлення ідентичних та подібних (аналогічних товарів), документальні підтвердження про ціну одиниці товару, який було продано на території України, та документальні підтвердження витрат, які включались в ціну товару. А відтак суд дійшов висновку, що при послідовному застосуванні методів визначення митної вартості товарів, митним органом було правомірно застосовано шостий (резервний) метод.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 249 чинного на час спірних правовідносин Митного кодексу України (далі - МК України) митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За змістом статті 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008, та Порядку № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту пункту 14 Порядку № 1766 та частини 4 статті 266 МК України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Однак, витребувавши перелік документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав докази на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару, він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав дійти висновку щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку, якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неправомірними дій Львівської митниці та скасування рішень про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400122/1 від 05.10.2010 та № 209000006/2010/400126/1 від 07.10.2010 щодо застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування.

Що стосується решти позовних вимог, слід зазначити наступне.

У частині 6 статті 264 МК зазначено, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженому Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 (далі - Порядок № 618) визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Згідно з положеннями розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, платником податку до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України, Реєстр висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, підготовлений відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за N 1095/14362, Висновок про повернення з оригіналом заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України, підписаний начальником (заступником начальника) Відділу та зареєстрований у журналі реєстрації висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку, разом з документом, у якому відображаються результати перевірки, подаються керівнику (заступнику керівника) митного органу для прийняття остаточного рішення про повернення коштів.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України.

Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Тобто, основною умовою повернення коштів, є ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів.

Проте, з метою повернення надмірно зарахованих до бюджету платежів, сплачених відповідно до рішення митниці про визначення митної вартої товару, у зазначеному порядку фізична особа-підприємець ОСОБА_5 до митного органу не зверталась.

За таких обставин необґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми податку на додану вартість у розмірі 15823,49 грн.

Отже рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності із статтею 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За змістом статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 229, 230, 231 КАС України, суд,

постановив:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2011 року - скасувати, залишивши в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2011 року в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Львівської митниці щодо відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості товарів по вантажним митним деклараціям № 209000012/2010/014749 та № 209000012/2010/014974 та скасування рішень Львівської митниці про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400122/1 від 05.10.2010 та № 209000006/2010/400126/1 від 07.10.2010.

Відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми податку на додану вартість у розмірі 15823,49 грн.

Постанова набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: