Справа № 2а-0870/6690/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"25" березня 2015 р. м. Київ К/9991/72433/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Голяшкіна О.В.,
Чумаченко Т.А.,

секретаря судового засідання: Носенко Л.О.,

за участю представника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України Мартиневич А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до Запорізької митниці про визнання протиправним і скасування рішень, за касаційною скаргою ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2011 року ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці №112000006/2011/000471/1 від 18.03.2011.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці №112000006/2011/000471/1 від 18.03.2011.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Запорізька митниця, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 01.01.2011 між ВАТ «Запоріжсталь» та компанією raco Intertrading Ltd», Великобританія,було укладено контракт №ВП.1323.37515.11.06И, за умовами якого остання продає та поставляє позивачу на умовах DAF - кордон Польщі/України прикордонні станції Ізов/Хрубешов (згідно «Інкотермс - 2000»), а позивач приймає та оплачує товар - кокс кам'яновугільний доменний, кількість, скорочений технічний опис та позначення якого перелічені в специфікаціях до контракту, які є його невід'ємними частинами.

При митному оформленні поставленого товару позивачем до митного органу була подана вантажна митна декларація №112030000/2011/007878 від 18.03.2011. Для підтвердження заявленої митної вартості було надано наступні документи: контракт ВП.1323.37515.11.06И від 01.01.2011; вантажна митна декларація, заявлена по контрактній вартості №112030000/2011/007878 від 18.03.2011; рахунок-фактура № Р-043/25/2011 від 13.03.2011 з вартістю виробника коксу грубого кам'яновугільного доменного 290,00 дол. США за тону; рахунок-фактура № 32 від 10.03.2011 та додаток до Інвойсу № 32 від 10.03.2011; висновок по контролю якості № PGL/TC/DEW/83А/11 від 17.03.2011р. з перекладом на російську мову; сертифікат походження № PL/MF/AE 0032575 від 13.03.2011; декларація митної вартості № 1 до вантажної митної декларації № 112030000/2011/007878 від 18.03.2011; комерційний акт № 2033/2011 від 13.03.2011; лист технічного відділу ВАТ «Запоріжсталь»№ 9-41/1094950 від 15.10.2010 з роз'ясненнями, що кокс не є ливарним, а також з описом технічного принципу використання коксу; копія вантажної митної декларації країни-відправлення (із перекладом) №11РL303030Е0004256 від 13.03.2011; висновок ДП «Держзовнішінформ» № 7/168 від 04.03.2011; лист СДПІ м. Запоріжжя б/н від 19.01.2011; технічна специфікація виробника № 95/199 від 21.09.2010; лист Intertrading Ltd» № 37 від 23.02.2011.

Під час контролю за правильністю визначення позивачем митної вартості товару в наведеній вантажно-митній декларації, у відповідача виникли сумніви стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару, а тому на підставі вимог пункту 11 чинного на час спірних правовідносин Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» № 1766 від 20.12.2006 (далі - Порядок № 1766) Запорізькою митницею витребувано для підтвердження митної вартості наступні документи: інформацію зовнішньоторгівельних організацій про вартість товару та/або сировини; відповідну бухгалтерську документацію (бухгалтерські документи, згідно яких товар було знято з обліку зі складу відправника товару); договір з третіми особами, пов'язаний з договором (контрактом) на поставку товарів, митна вартість яких визначається; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Посилаючись на те, що витребувані документи декларантом надані не були, Запорізькою митницею здійснено коригування митної вартості товару, визначеної позивачем в зазначеній вантажній митній декларації, та прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 112000006/2011/000471/1 від 18.03.2011 за третім методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», не надало додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за першим методом (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а тому митним органом на законних підставах визначено митну вартість товару на підставі наявних відомостей за третім методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 249 чинного на час спірних правовідносин Митного кодексу України (далі - МК України) митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За змістом статті 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008, та Порядку № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту пункту 14 Порядку № 1766 та частини 4 статті 266 МК України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Однак, витребувавши перелік документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав докази на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару, він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав дійти висновку щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку, якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Запорізької митниці №112000006/2011/000471/1 від 18.03.2011, яким визначено митну вартість за третім методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) без обґрунтування неможливості застосування попередніх двох.

У відповідності із статтею 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року скасувати, залишивши в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2011 року.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: