Справа № 2а/2470/1157/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Київ К/9991/57706/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівці на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.06.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 у справі № 2а/2470/1157/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмост"

до Державної податкової інспекції у м. Чернівці

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року Товариство звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у формі висновків, визначених в листі від 12.05.2011 № 5178/10/15-110 про невизнання податковою звітністю декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року, та зобов'язати визнати вказану декларацію поданою належним чином.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позов задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач не мав права проводити коригування показників попередніх періодів у декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року, оскільки з 10.05.2011 на підприємстві розпочато документальну планову перевірку, а з 18.03.2011 по 26.05.2011 тривала документальна позапланова перевірка за постановою слідчого за період з 01.01.2008 по 31.12.2010. Таким чином, Товариство в порушення п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України провело коригування показників у декларації за 1 квартал 2011 року перевіряємого періоду, у зв'язку з чим така декларація не була визнана як податкова звітність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариство як юридична особа 10.05.2011 подало до контролюючого органу в електронному вигляді податкову декларацію з податку на прибуток за І квартал 2011 року, яка була прийнята відповідачем, про що свідчить отримана позивачем у електронному вигляді друга квитанція. Разом з тим, 12.05.2011 відповідач на адресу позивача надіслав лист № 5178/10/15-110 про те, що декларації за І квартал 2011 року присвоєно статус "Не визнано як податкова декларація" без зазначення підстав такого невизнання.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суди у цій справі виходили з того, що відповідач діяв всупереч ст. 19 Конституції України, а доказів наявності обставин, які б дозволяли не визнавати подану Товариством декларацію податковою звітністю всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України у встановленому порядку не надав. При цьому судами у ході розгляду справи було встановлено, що підставою невизнання звітності позивача слугувало те, що з 10.05.2011 на підприємстві розпочато документальну планову перевірку, а з 18.03.2011 по 26.05.2011 тривала документальна позапланова перевірка за постановою слідчого за період з 01.01.2008 по 31.12.2010, а отже, подана позивачем декларація з податку на прибуток за І квартал 2011 року з відкоригованими показниками попередніх періодів невизнана контролюючим органом як податкова звітність. Крім того, судами також встановлено, що декларація з податку на прибуток подана позивачем вчасно, оформлена у відповідності вимог податкового законодавства та, згідно першої та другої квитанцій, прийнята Державною податковою інспекцією без зауважень.

Так, порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється ст. 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 49.8 ст.49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Як передбачено п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Згідно з п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

А, відповідно до п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Підпунктом 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Якщо податкова звітність заповнена з порушеннями вимог п. 48.3 і п. 48.4 Податкового кодексу України, то податковий орган зобов'язаний надіслати письмову відмову в прийнятті Декларації з вказівкою причин такої відмови.

Пунктом 7 р. 3 Інструкції № 233 передбачено порядок, якого повинні додержуватися як платник податків та органи державної податкової служби при поданні податкових документів в електронному вигляді телекомунікаційними каналами.

Зокрема, після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту).

Перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Підтвердженням прийняття його податкових документів до бази даних ДПС для платника податків є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій зазначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність його затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата і час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування й надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційнго зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Як встановлена судами, подана позивачем податкова декларація з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року відповідає всім вимогам, визначених Податковим кодексом України, та була прийнята податковим органом до бази даних ДПС України відповідно до вимог Інструкції № 233, про що свідчить отримана позивачем друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі.

Доводи контролюючого органу про порушення позивачем п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України як передумови відповідних дій державного податкового органу також не заслуговують на увагу.

Дійсно, п. 50.2 ст. 50 вказаного Кодексу передбачено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових виїзних перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Водночас, положеннями Податкового кодексу України не передбачено невизнання податкової звідності платника податків як наслідок подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації, поданої за період, який на дату подання уточнюючого розрахунку перевіряється відповідним контролюючим органом.

Крім того, п. 50.3 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Також, відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Отже, виправлення допущених помилок може бути здійснене одним з способів: або шляхом подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації у встановленій формі, або шляхом відображення уточнюючих показників у складі податкової декларації за будь-кий наступний податковий період.

Відповідно до наведеного та враховуючи, що позивачем уточнюючі показники попередніх звітних періодів відображено у складі податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року, а також з урахуванням фактичних обставин, які стали підставою для невизнання державним податковим органом поданої позивачем податкової декларації податковою звітністю, суди правомірно задовольнили позовні вимоги Товариства.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернівці відхилити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.06.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2011 у справі № 2а/2470/1157/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко