Справа № 826/4033/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4033/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 березня 2015 року 09:40 справа №826/4033/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”

до

1. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області

2. Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

третя особа

Державне підприємство “Скадовський морський торговельний порт”

про

визнання дій протиправними та зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” (далі по тексту – позивач, ДП “Адміністрація морських портів України”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області (далі по тексту – відповідач 1, УДВС ГУЮ у Херсонській області) та Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту – відповідач 2, ВДВС Шевченківського ГУЮ), за участю третьої особи - Державне підприємство “Скадовський морський торговельний порт” (далі по тексту – третя особа, ДП “Скадовський морський торговельний порт”), в якому просить: 1) визнати протиправним дії відповідача 1 щодо передачі постанови про стягнення виконавчого збору від 08 липня 2013 року до ВДВС Шевченківського РУЮ; 2) зобов’язати відповідача 2 вчинити дії щодо повернення постанови про стягнення виконавчого збору від 08 липня 2013 року до Управління ГУЮ у Херсонській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4033/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 17 березня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідачів та третьої особи до суду не прибули.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів та третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

На виконанні у УДВС ГУЮ у Херсонській області знаходилось виконавче провадження ВП №21821720 з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 01 квітня 2010 року №15/25-10 про стягнення з ДП “Скадовський морський торговельний порт” боргу на користь ДП “Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту “ЧОРНОМОРНДІПРОЕКТ” у розмірі 15 966,44 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області від 24 жовтня 2013 року ВП №21821720 замінено сторону виконавчого провадження (божника) з ДП “Скадовський морський торговельний порт” на його правонаступника - ДП “Адміністрація морських портів України”.

У зв’язку із заміною боржника, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області від 05 листопада 2013 року ВП №21821720 про закінчення виконавчого провадження закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 01 квітня 2010 року №15/25-10 про стягнення з ДП “Адміністрація морських портів України” боргу на користь ДП “Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту “ЧОРНОМОРНДІПРОЕКТ” у розмірі 15 966,44 грн., та направлено виконавчий документ за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби - ВДВС Шевченківського РУЮ.

Разом зі виконавчим документом до ВДВС Шевченківського РУЮ направлено також постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720, якою постановлено стягнути з ДП “Скадовський морський торговельний порт” виконавчий збір у розмірі 1 596,64 грн.

Позивач вважає протиправними дії відповідача 1 щодо передачі постанови про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 до ВДВС Шевченківського РУЮ, виходячи з того, що виконавчий збір є санкцією індивідуального характеру та має стягуватись саме з первинного боржника - ДП “Скадовський морський торговельний порт”, а не з ДП “Адміністрація морських портів України”, а також зазначає, що відповідно до акта приймання-передачі майна, майнових прав та зобов’язань від 13 червня 2013 року, затвердженого Міністерством інфраструктури України, сума заборгованості по виконавчому збору до позивача не передавалась.

Відповідач 1 подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначав про відповідність своїх дій вимогам Закону України “Про виконавче провадження”.

Відповідач 2 письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Частина перша статті 20 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно з частиною п’ятою статті 20 Закону України “Про виконавче провадження” у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з’ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною сьомою статті 28 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; визнання боржника банкрутом; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Проаналізувавши наведені норми Закону України “Про виконавче провадження”, суд дійшов висновку, що у разі закінчення виконавчого провадження на підставі статті 49 Закону України “Про виконавче провадження”, у тому числі у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, за наявності підстав для стягнення виконавчого збору та якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження зобов’язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено вище, виконавче провадження у межах спірних правовідносин закінчено у зв’язку із направленням виконавчий документа - наказу Господарського суду Херсонської області від 01 квітня 2010 року №15/25-10, за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби - ВДВС Шевченківського РУЮ.

Матеріали справи підтверджують, що первинний боржник - ДП “Скадовський морський торговельний порт”, не виконав рішення майнового характеру у межах строку передбаченого для самостійного його виконання, а саме в строк встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2010 року ВП №21821720, що є підставою для стягнення з нього виконавчого збору.

Суд звертає увагу, що доказів стягнення з ДП “Скадовський морський торговельний порт” виконавчого збору матеріали справи не містять, а тому вважає, що державний виконавець ГУЮ у Херсонській області повинен був відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) виконавчого провадження.

Разом з тим, всупереч приписам частини сьомої статті 28 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження за постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 не відкрито, а вказана постанова направлена до ВДВС Шевченківського РУЮ безпідставно.

При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 “Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби” постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов’язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі; виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до акта приймання-передачі майна, майнових прав та зобов’язань від 13 червня 2013 року, затвердженого Міністерством інфраструктури України, яким від ДП “Скадовський морський торговельний порт” передано до ДП “Адміністрація морських портів України” майно, майнові прав та зобов’язання, сума заборгованості по виконавчому збору до позивача не передавалась.

Таким чином, боржником за постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 має виступати саме ДП “Скадовський морський торговельний порт”, як таке, що не виконало рішення у добровільному порядку.

Враховуючи викладене, на думку суду, дії відповідача 1 щодо передачі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 до ВДВС Шевченківського РУЮ не відповідають приписам Закону України “Про виконавче провадження”, а тому є протиправними, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

З урахуванням протиправної передачі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 до ВДВС Шевченківського РУЮ, суд вважає за необхідне також зобов’язати останнє вчинити дії щодо повернення вказаної постанови до Управління ГУЮ у Херсонській області.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача 1 щодо порушення позивачем строку звернення до суду та про необхідність розгляду даної справи за правилами господарського судочинства, керуючись наступними мотивами.

Як вбачається зі змісті спірних правовідносин, відповідач оскаржує дії органу державної виконавчої служби, пов’язані із примусовим виконанням постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Водночас відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 “Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби” роз’яснено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

З таких підстав, суд вважає, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції та підсудний Окружному адміністративному суду міста Києва.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби встановлені у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження суд встановив відсутність належних доказів, які б підтверджували повідомлення позивача про передачу постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 до ВДВС Шевченківського РУЮ, що виключає можливість встановити дату перебігу строку на звернення до суду, а тому вважає, що адміністративний позов подано з дотриманням строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1 не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ДП “Адміністрація морських портів України” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області щодо передачі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

3. Зобов’язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо повернення постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про стягнення з божника виконавчого збору від 08 липня 2013 року ВП №21821720 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко