Справа № 2а-4652/11/2670
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015 м. Київ К/800/60055/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Голубєвої Г.К., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2011
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014
у справі №2а-4652/11/2670
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва від 26.08.2010 №/0 та №/0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2011 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем з 13.07.2010 по 09.08.2010 проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України при здійсненні підприємницької діяльності за період з 01.04.2007 по 31.03.2010, за результатами якої було складено акт №503/17-40/НОМЕР_1 від 12.08.2010, яким встановлено, що позивачем порушено вимоги статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», у зв'язку з отриманням виручки від реалізації послуг, що перевищує обсяг виручки, який встановлений законодавством; пункт 4 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», підпункт «в» пункту 19.1 статті19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у зв'язку з неподанням декларацій, та неперехуванням податку з доходів фізичних осіб; підпункту 7.3.1 пункту 7.3. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку із заниженням податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 11942 грн.

На підставі акту перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 26.08.2010, яким визначено зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 12878,81 грн., та податкове повідомлення-рішення №/0 від 26.08.2010, яким визначено зобов'язання з ПДВ в сумі 11942 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 6481 грн.

Внаслідок оскарження прийнятих відповідачем спірних рішень в адміністративному порядку, прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.12.2010: №/0, яким визначено зобов'язання по ПДВ в сумі 11942 грн. та 5971 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та було прийнято податкове повідомлення-рішення №/2.

Судами також встановлено, що позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності в період, з 01.04.2007 по 31.12.2007, та в період з 01.07.2009 по 31.12.2009 здійснював господарську діяльність з оптової торгівлі, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування. За період з 01.01.2008 по 31.06.2009 позивач перебував на загальній системі оподаткування. Відповідно до поданої звітності та наданих до перевірки документів, діяльність за вказаний період не здійснював, та доходів не отримував. За період з 01.01.2010 по 31.03.2010 позивач здійснював господарську діяльність з оптової торгівлі на загальній системі оподаткування.

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про законність спірних рішень, мотивуючи рішення тим, що, оскільки перевищення суми виручки позивачем сталося у IV кварталі 2007 та 2009 років, то наступним за цим періодом (кварталом) є І квартал наступного року, що розпочинається з 1 січня 2008 року та 2010 року відповідно. Відтак саме з цієї дати позивач втратив право на сплату єдиного податку та був зобов'язаний сплачувати податки, збори (обов'язкові платежі) в загальному порядку.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», який був чинний на час спірних правовідносин, спрощена система оподаткування обліку та звітності поширюється на фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 цієї статті).

Як встановлено у судовому процесі, позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування за IV кв. 2007 року перевищив обсяг виручки, встановлений Указом на 210743,51 грн., оскільки отримав виручку від реалізації товарів в розмірі 710743,51 грн.; перебуваючи на спрощеній системі оподаткування за IV кв. 2009р. платник перевищив обсяг виручки, встановлений Указом на 165802,06 грн., оскільки отримав виручку від реалізації товарів в розмірі 665802,06 грн.

Також, оскільки позивач в термін до 01.01.2010 не надав реєстраційну заяву, не зареєструвався платником податку на додану вартість та не подавав декларацій по податку на додану вартість, то враховуючи, що за І кв. 2010 року ним був отриманий валовий дохід в розмірі 59713,27 грн., як наслідок занижено суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету на загальну суму 11942 грн.

Статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Частиною першою статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» (частини друга, третя цієї статті).

Разом з цим, згідно підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування були операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Відповідно до підпункту 2.3.1 статті 2 зазначеного Закону особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно пункту 9.3 статті 9 цього ж Закону, особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Таким чином, у разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає не тільки обов`язок перейти у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, а й обов'язок оподаткувати суму такого перевищення за ставкою, встановленою статтею 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», та дотримуватись вимог, регламентованих Законом України «Про податок на додану вартість».

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що ґрунтуються на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для відмови в позові.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судами апеляційної та першої інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
Г.К.Голубєва