Справа № 569/1882/14-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/53032/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про визнання протиправною відмову у призначенні пенсії і зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління у призначенні пенсії;

- зобов'язати зарахувати йому період роботи з 30 січня 1979 року по 1 березня 1983 року на посаді гальваніка, період з 26 листопада 1991 року по 16 листопада 1992 року на посаді гальваніка 3-го розряду, з 18 липня 2002 року по 2 квітня 2004 року на посаді маляра, з 1 вересня 2006 року по 14 липня 2008 року на посаді копрівника 4-го розряду до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право вийти на пенсію на пільгових умовах;

- зобов'язати Управління призначити та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право вийти на пенсію на пільгових умовах з 5 лютого 2014 року.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління у призначенні ОСОБА_2 пільгової пенсії з 5 лютого 2014 року. Зобов'язано Управління зарахувати ОСОБА_2 період роботи з 30 січня 1979 року по 1 березня 1983 року на посаді гальваніка, період з 26 листопада 1991 року по 16 листопада 1992 року на посаді гальваніка 3-го розряду, з 18 липня 2002 року по 2 квітня 2004 року на посаді маляра, з 1 вересня 2006 року по 14 липня 2008 року на посаді копрівника 4-го розряду до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право вийти на пенсію на пільгових умовах. Зобов'язано призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право вийти на пенсію на пільгових умовах з 05 лютого 2014 року.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2014 року скасовано та прийняти нову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції.

В касаційній скарзі зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції допустив порушення норм чинного матеріального та процесуального права. Вказав, що не проведення атестації робочих місць не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Управлінням були надіслані до суду заперечення на дану касаційну скаргу, в яких зазначено, що рішення суду апеляційної інстанції винесене із дотриманням вимог чинного законодавства, а тому просило касаційну скаргу залишити без задоволення.

Вказало, що суд апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, прийшов до висновків, що базуються на позиції, висвітленій Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 січня 2014 року у віці 57 років позивач звернувся із заявою до Управління про призначення йому пільгової пенсії відповідно до пункту 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки мав визначений для цього законом трудовий стаж, а саме: загальний трудовий стаж понад 35 років, в тому числі більше 10 років в шкідливих і важких умовах праці, відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право вийти на пенсію на пільгових умовах.

21 січня 2014 року листом № 29/13 відповідач відмовив позивачу у призначені пільгової пенсії, оскільки згідно із уточнюючою довідкою, виданою Закритим акціонерним товариством «Житомирпромспецбуд» відомості про характер робіт, які виконувались на підприємстві відсутні, а відповідно до довідки, виданої Державним підприємством «Рівненський автомобільний завод», атестація робочого місця не проводилась.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, ОСОБА_2 оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправною, оскільки законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Скасовуючи рішення першої інстанції, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про правомірність відмови Управління в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивача в Закритому акціонерному товаристві «Житомирпромспецбуд» та Державному підприємстві «Рівненський автомобільний завод», оскільки згідно із уточнюючими довідками із місць роботи відсутні відомості про характер робіт та відсутнє проведення атестації робочого місця.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»( надалі - Закон № 1788-ХІІ) мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Дана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), від 25 листопада 2014 року (справа № 21-519а14).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відмова Управління зарахувати період роботи позивача, до пільгового стажу внаслідок не проведення атестації цієї посади на підприємстві та відсутності відомостей про характер роботи є обґрунтованою, відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального прав, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.