Справа № 813/3391/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015р. м. Київ К/800/49405/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, начальника Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області Демчука Віктора Олександровича про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, начальника Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області Демчука Віктора Олександровича про визнання протиправними дій щодо відмови у реєстрації місця проживання; зобов'язання реєстрації місця проживання, проставлення у паспорт громадянина України відповідної печатки (штампу) про реєстрацію постійного місця проживання із зазначенням адреси, дати реєстрації, підписом посадової особи та назвою органу ДМСУ, внесення інформації про місце постійного проживання до Єдиного державного демографічного реєстру України та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації осіб; стягнення коштів у розмірі 20 мінімальних зарплат, загальною сумою 23295,00 грн. на відшкодування шкоди, завданої неодноразовими протиправними діями, внаслідок чого позивач втратив засоби для існування та можливість виконувати взяті на себе договірні зобов'язання із жовтня 2012 року по травень 2014 року (20 місяців); про зобов'язання звільнити із займаних посад посадових осіб.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2014р. в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що постанова судом першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014р. вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, оскільки до неї, всупереч приписам ч.6 ст.187 КАС України, не було додано документа, що підтверджує сплату судового збору в належному розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2014р. апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, на підставі п.1 ч.3 ст.108 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу до цього ж суду для продовження розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.187 КАС України до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору й неподання вказаного документа згідно з приписами ст.108 та ч.3 ст.189 КАС України є підставою для залишення такої апеляційної скарги без руху.

За змістом п.п.1 та 2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позову немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати; крім того, за подання апеляційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Таким чином, при визначенні розміру судового збору, що підлягає сплаті особою за подання як позовної заяви, так і в подальшому апеляційної скарги, визначальною обставиною є встановлення природи виниклого у справі спору - майновий або немайновий характер останнього.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, предметом спору у даній справі є визнання дій відповідачів протиправними, зобов'язання їх вчинити певні дії, а також стягнення коштів, що свідчить про майновий та немайновий характер спору у даній справі, тоді як позивачем при поданні скарги було додано до останньої квитанцію про сплату судового збору лише в сумі 36,54 грн., тобто за вимогу немайнового характеру.

Про наведене вказав й суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без руху в зв'язку з неподанням до неї документа про сплату судового збору за вимогу майнового характеру та зобов'язуючи позивача сплатити останній в сумі 913,50грн. (1218грн. * 1,5 : 2).

Проте, ОСОБА_4 вимоги вказаної ухвали суду не виконав, судовий збір у встановленому розмірі не сплатив.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги позивача в зв'язку з невиконанням ним вимог суду, викладених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, та, відповідно, неусуненням недоліків останньої.

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм законодавства, що призвело або могло призвести до прийняття неправильного рішення.

Зокрема, посилання позивача на незвільнення його від сплати судового збору не є такою обставиною, адже, ст.88 КАС України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» судам надано право, а не обов'язок для вчинення такої процесуальної дії.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Рецебуринський Ю.Й.