Справа № 2а/489/77/13
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 р. Справа № 2а/489/77/13

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Коновець М.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2013 року по справі за адміністративним позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про повернення надміру виплачених державних коштів, -

В С Т А Н О В И В :

11.01.2013 року Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї надмірно сплачених їй коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, у розмірі 12903,30 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач стверджує, що із заяви колишнього чоловіка відповідача Департаменту стало відомо, що остання отримувала аліменти від останнього, але не повідомила про це Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району, внаслідок чого виникла переплата бюджетних коштів в сумі 12903,30 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2013 року у задоволенні адміністративного позову Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради - відмовлено.

Не погодившись з вказаною вище постановою суду першої інстанції, директор Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міськради 24.10.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати дану постанову суду 1-ї інстанції від 17.10.2013р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

Відповідач - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з 11.05.2006 року перебувала на обліку в Управлінні соціальних виплат і компенсацій Ленінському районі Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міськради, як отримувач тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме.

11.05.2012 року Департаменту, із заяви колишнього чоловіка відповідачки - ОСОБА_3, стало відомо, що останній в період з 01.05.2006р. по 30.04.2011 року виплачував ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), але відповідачка, в свою чергу, не зважаючи на своє письмове зобов'язання, не повідомляла про цей факт управління соціальних виплат.

21.08.2012 року начальником Управління соціальних виплат на адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено письмове повідомлення, яким останню зобов'язано в строк до 21.01.2013 року повернути на рахунок відділу соціальних виплат переплату по виплаченій їй тимчасовій державній допомозі в сумі 12903,30 грн., яке відповідачка отримала 21.08.2012р.

Однак, оскільки відповідач добровільно не повернула зазначену суму державних коштів, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив з безпідставності позовних вимог та наявності у позивача права на стягнення спірної суми цієї допомоги з платника аліментів.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти у спосіб та у порядку передбаченому Конституцією та законами України.

Так, відповідно до вимог п.2 «Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме» (затв. Постановою КМУ від 22.02.2006р. №189), тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується або місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

При цьому, згідно із цим Порядком №189, для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування): заяву за формою, затвердженою Мінсоцполітики, копію свідоцтва про народження дитини, довідку про реєстрацію місця проживання (перебування) дитини та довідку про реєстрацію місця проживання (перебування) одержувача.

Залежно ж від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, одержувачем також можуть додатково подаватися такі документи: рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом 6-ти місяців, що передують місяцю звернення; довідка відповідної установи про здійснення стосовно одного з батьків кримінального провадження або про його перебування на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, визнання його в установленому порядку недієздатним, а також перебування на строковій військовій службі; повідомлення органу внутрішніх справ про те, що місце проживання (перебування) одного з батьків дитини не встановлено.

Як слідує з положень п.п.6,7 Порядку №189, рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом праці та соціального захисту населення протягом 10-ти календарних днів після надходження усіх необхідних документів. Тимчасова допомога призначається кожні 6-ть місяців починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи. Для призначення допомоги на наступний шестимісячний строк одержувач подає лише заяву, в якій повідомляє про обставини, що можуть бути підставою для продовження виплати допомоги.

Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2, у відповідності до вимог зазначеного вище Порядку №189, 11.05.2006р. звернулася до Управління соціальних виплат із відповідною заявою, в якій просила призначити їй тимчасову державну соціальну допомогу її доньці ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), батько якої - ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів.

При чому, до своєї заяви відповідачка додала всі необхідні передбачені вказаним Порядком №189 документи, а також виконавчий лист по ц/справі №13-80/2001 та довідку начальника ДВС у Жовтневому районі Миколаївської області №156 від 19.05.2006р., з якої видно, що боржник ОСОБА_4 з 01.11.2005р. по 30.04.2006р. не працює та злісно ухиляється від сплати аліментів.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач, розглянувши вказану вище заяву ОСОБА_2 та додані до неї документи, 05.06.2006р. прийняв рішення (протокол №480060) про призначення їй цієї тимчасової державної соціальної допомоги, яку остання отримувала у встановленому законом розмірі фактично до 30.04.2011 року, надававши при цьому кожні 6-ть місяців необхідні документи разом із довідками ВДВС, які постійно підтверджували наявність боргу по аліментам.

Як слідує з положень вищезазначеного Порядку №189, пунктом 10 передбачено підстави для припинення виплати тимчасової допомоги, про виникнення яких одержувач зобов'язаний повідомити у 10-денний строк орган праці та соціального захисту населення.

Окрім того, приписами п.12 цього ж Порядку №189 визначено, що якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги.

При цьому, необхідно зазначити, що аналогічні положення маються і в ст.181 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до змісту п.п.8,9 ст.181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині за рахунок коштів Державного бюджету України призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

А згідно із п.10 цієї ж статті 181 СК України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Таким чином, на підставі вказаних вище норм діючого у цій сфері законодавства та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_2, в даному випадку, не є належним відповідачем по даній справі, а тому спірна сума наданої останній тимчасової державної допомоги підлягає стягненню виключно з платника аліментів (т.б. ОСОБА_4), в зв'язку із чим, для задоволення даного позову відсутні підстави.

До того ж, слід зазначити й про те, що відповідно до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, діючи в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко