Справа № 274/6275/14-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"31" березня 2015 р. Справа № 274/6275/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "02" лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України про скасування або визнання нечинним рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати або визнати нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень - Пенсійного фонду України стосовно застосування ч. 2 ст. 41 Закону України № 1058-ІУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 цього Закону. Позов обґрунтовано тим, що в жовтні місяці 2014 року він отримав відповідь від 06.10.2014 року № 10381/В-11 на його звернення відносно правомірності застосування відповідачем ч. 2 ст. 41 Закону України № 1058-ІУ „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 цього Закону. Позивач вважає, що даний лист - є протиправним рішенням відповідача, оскільки відповідач зазначив, що вважає правомірним застосування ч. 2 ст. 41 Закону України при перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка передбачає посилання на частину 2 ст. 40, а не на ч. 2 ст. 41 Закону, і це, на його думку, є порушенням ст.ст. 22, 58 Конституції України.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою стосовно врахування заробітної плати (доходу) при перерахунку пенсій відповідно до ст. 43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та визначення коефіцієнта заробітної плати, а саме, якою статтею Закону визначається вказаний коефіцієнт - статтею 40 чи 41 даного Закону.

Листом за підписом директора Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного Фонду України від 06.10.2014 року № 10381/В-11 позивачу була надана відповідь про її розгляд (а.с. 4). Зокрема зазначено, що пенсія позивачу обчислена із заробітної плати, визначеної у відповідності до ст. 40 вказаного Закону. Також зазначено, що для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, та відповідали вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів одержаних органами Пенсійного Фонду України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною 1 статті 20 Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів наголошує, що позивач ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не заперечує проти того, що відповідь на його звернення надано з дотриманням строків на його розгляд та підписане уповноваженою особою.

Спір виник з приводу саме змісту відповіді, яка викладена в листі від 06.10.2014 року, а саме, чи правомірно застосовано відповідачем ч. 2 ст. 41 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонду України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Отже, повноваження та компетенція щодо визначення заробітної плати для обчислення пенсії позивача належить до територіального управління Пенсійного фонду України, де позивач перебуває на обліку, а не є повноваженнями Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "02" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,13300

3- відповідачу/відповідачам: Пенсійний фонд України вул. Бастіонна, 9, м.Київ, 01014

- ,