Справа № 810/6595/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6595/14 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.

Собківа Я.М.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом підприємства Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Підприємство Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року позов задоволено. Податкові повідомлення - рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № визнано протиправними та скасовано.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, і підтверджують суму задекларованих позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, та податкового кредиту, та дійшов висновку, що податкові повідомлення - рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № є протиправними та підлягають скасуванню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у червні 2014 року посадовою особою Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання Підприємством Укоопспілки "Броварський завод торговельного машинобудування" вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" та товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" за період з 01.01.2014 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено акт від 23.06.2014 № 348/10-06-22-02/01728991 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано, що позивачем під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з придбання у ТОВ "Сіммбуд" та ТОВ "Континентмаш" послуг не дотримано вимог пунктів 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за І квартал 2014 року на суму 303310 грн. 00 коп., та завищення податкового кредиту за січень 2014 року на суму 60662 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.07.2014 № та 11.07.2014 № .

Даючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з обставинами справи, колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2013 року позивачем укладено з ТОВ "Сіммбуд" договір від 25.12.2013 № 472 (т. 1 а.с. 67-70), відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання надати на користь позивача послуги з прибирання приміщень майнових комплексів та прилеглої до них прибудинкової території за адресою: місто Бровари, вул. Крассовського, буд. 16, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

Договір підписано директорами підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного договору підтверджують наступні первинні документи:

- акти надання послуг, відповідно до яких позивач прийняв надані його контрагентом послуги з прибирання на загальну суму 165840 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 27640 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 71, 72, 73, 74);

- податкові накладні на загальну суму 43080 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7180 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 78).

На момент проведення контролюючого заходу кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ "Сіммбуд" складала 165840 грн. 00 коп.

Податок на додану вартість у сумі 27640 грн. 00 коп. включено позивачем до податкового кредиту за січень 2014 року.

Крім того, у січні 2014 року позивачем укладено з ТОВ "Континентмаш" договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 03.01.2014 № 2014-07 та договір про надання юридичних послуг від 03.01.2014 № 2014-10, відповідно до умов яких контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання надати на користь позивача послуги з ведення бухгалтерського обліку, консультування з правових питань та інші послуги обумовлені договорами, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

Договори підписано директорами підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаних договорів підтверджують наступні первинні документи:

- акти надання послуг, відповідно до яких позивач прийняв надані ТОВ "Континентмаш" юридичні послуги та послуги з бухгалтерського обліку;

- податкові накладні;

- банківські виписки, згідно яких позивачем проведено часткову оплату за надані ТОВ "Континентмаш" послуги у розмірі 159868 грн. 47 коп. здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача.

Податок на додану вартість у сумі 33022 грн. 00 коп. включено позивачем до податкового кредиту за січень 2014 року.

Витрати в сумі 165110 грн. 00 коп., понесені позивачем на придбання послуг, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Континентмаш", включено позивачем до витрат, що враховуються під час обчислення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, за І квартал 2014 року.

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що податкові накладні містять всі реквізити передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони є підставою для нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Суд звертає увагу на те, що податкові накладні містять всі реквізити передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони є підставою для нарахування податкового кредиту.

Колегія суддів зауважує, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх поставок товарів, робіт, послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт допущення, на думку податкового органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

Стосовно відповідальності позивача за можливі протиправні дії його контрагентів суд зазначає, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Варто звернути увагу на наступне.

Так, з акту перевірки вбачається, що підставою для висновку податкового органу про те, що контрагенти позивача є юридичними особами з ознаками фіктивності, їх правочини з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з позивачем, не спричинили жодних правових наслідків, стала податкова інформація, а саме

- відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авист" (контрагент Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд") за податковою адресою;

- відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд" достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів для забезпечення ведення фінансово-господарської діяльності в обсягах задекларованих ним показників;

- наявності матеріалів почеркознавчої експертизи від 27.03.2014 № 140, відповідно до висновку якої підписи від імені ОСОБА_3 (директора та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд") на новій редакції статуту підприємства за 2013 рік та в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації змін до установчих документів виконано різними особами;

- наявності пояснень громадянина ОСОБА_4, який у перевіряємому періоді був засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Континентмаш", та громадянки ОСОБА_5 , яка у перевіряємому періоді була засновником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Авист" (контрагент Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіммбуд"), відповідно до яких зазначені особи не мають жодного відношення до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності вказаних підприємств.

Однак, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності винесених податкових повідомлень -рішень, зокрема, не надано суду доказів наявності у відповідача відомостей, отриманих від інших органів доходів і зборів, почеркознавчої експертизи від 27.03.2014 №140, пояснень посадових осіб контрагентів позивача чи вироків у кримінальних справах щодо таких і такі в матеріалах справи відсутні.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача, який представляв інтереси відповідача у суді першої інстанції, 18.12.2014 звернувся до Окружного адміністративного м. Києва з клопотанням про відкладення розгляду справи №810/6595/14 у зв'язку з затримкою в отриманні документів, які підтверджують висновки акту перевірки.(Т. 2, а.с.160). Однак, таких документів представником відповідача подано не було.

Не було подано таких доказів і до суду апеляційної інстанції. В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 18.03.2015, представник податкового органу не з'явився, до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без його участі. Судом апеляційної інстанції здійснено повторний виклик представника відповідача, однак в судове засідання, призначене на 01.04.2015 останній повторно не з'явився.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зауважує, що Броварською ОДПІ Міндоходів у Київській області, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладений на неї, згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, обов'язок доказування правомірності свого рішення, оскільки не надано будь-яких інших доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних правочинів з отримання позивачем товарів (робіт/послуг), невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.41, 160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.04.2015.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Л.П.Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.