Справа № 817/5/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/5/15

30 січня 2015 року 15год. 08хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б., за участю секретаря судового засідання Школяр О.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Федуна Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Держземагентства у Рівненській області
про зобов'язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Рівненської області (далі - ГУ Держземагентства у Рівненської області) про зобов'язання вчинення дій щодо розгляду клопотання від 20.06.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 0,06га, яка розташована на території Мащанської сільської ради (поблизу с.Кам'яна Гора) Костопільського району Рівненської області, для передачі її у приватну власність з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва» у межах норм безоплатної приватизації, та щодо прийняття рішення про надання такого дозволу або мотивовану відмову у його наданні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що повернення позивачу матеріалів щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою без прийняття відповідного рішення є бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, яка позбавляє його можливості реалізувати своє право в одержані у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що чинним законодавством України не передбачено повернення матеріалів, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у формі листа без прийняття відповідного рішення, оскільки законодавцем чітко встановлений обов'язок органу виконавчої влади надати або дозвіл на розробку проекту землеустрою, або мотивовану відмову у його наданні. Стверджує про ненадання відповідачем встановленої статтею 122 Земельного кодексу України відповіді за результатом розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у вигляді наказу, що передбачено Положенням про ГУ Держземагентства у Рівненській області, що затверджене наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 15.08.2012 №32. Зазначив, що лист відповідача від 07.07.2014 №31-17-0.53-1523/2-14 є безпідставним та таким, що порушує його законні права та інтереси. Просив визнати протиправними дії відповідача щодо повернення без прийняття рішення клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а також зобов'язати відповідача прийняти до розгляду таке клопотання.

Відповідачем, ГУ Держземагентства у Рівненської області, позов не визнано з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема пояснив, що в ході перевірки земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, було встановлено, що дана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності, а тому подані позивачем документи не відповідають вимогам ч.6 ст.118 та ч.4 ст.122 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), у зв'язку з чим, було прийнято рішення про повернення матеріалів без прийняття відповідного рішення, оформлене у вигляді листа, та яким позивачу було рекомендовано повторно звернутися до ГУ Держземагентства у Рівненської області та подати матеріали, які відповідають вимогам чинного законодавства. Наголосив, що прийняття відповідного рішення за результатами розгляду клопотання позивача призвело б до порушення прав та інтересів третіх осіб, а тому рішення, оформлену листом від 07.07.2014 №31-17-0.53-1523/2-14, є таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття. Зазначив, що при оформлені даного листа було допущено описку та просив звернути увагу суду, що дана земельна ділянка перебуває у колективній власності Садового товариства масиву «Зеніт» Костопільського склозаводу (далі - СТМ «Зеніт»). Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.06.2014 позивач звернувся до ГУ Держземагентства у Рівненської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 0,06га, яка розташована на території Мащанської сільської ради (поблизу с.Кам'яна Гора) Костопільського району Рівненської області, для передачі її у приватну власність з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва» у межах норм безоплатної приватизації (а.с.8).

Листом від 07.07.2014 №31-17-0.53-1523/2-14 відповідач повернув дане клопотання позивачу без прийняття відповідного рішення, оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у колективній власності Садово-городницького товариства масиву «Кам'яногірський», а у поданих ОСОБА_1 матеріалах відсутні документ, що підтверджує його членство у даному товаристві, та інші необхідні документи для прийняття рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.11).

Будучи незгідним із формою прийнятого відповідачем рішення, вважаючи що за таких обставин, ГУ Держземагентства у Рівненської області рішення за його клопотанням по суті фактично не прийнято, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, яке затверджено Указом Президента України від 08.04.2011 року №445, статусом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів наділено Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України).

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Пунктом 1 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року №258 передбачено, що Головне управління Держземагентства в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Згідно пункту 4.32. Положення про Головне управління Держземагентства в області, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Частиною третьою статі 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Надаючи оцінку листу-відповіді відповідача від 07.07.2014 №31-17-0.53-1523/2-14, який позивач не вважає рішенням наданим у визначеному законом порядку, суд враховує те, що жодним нормативно-правовим актом щодо регулювання земельних відносин не встановлено форму відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, в той час як позитивне вирішення такого питання оформлюється наказом (пункт 1.2 Методичних рекомендацій щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах), затверджених наказом Держземагетства України від 28.02.2013 року №72).

У ході дослідження судом вищезазначеного листа-відповіді судом з'ясовано, що такий визначає зміст рішення - відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а також містить мотиви відмови за результатом розгляду поданого клопотання та доданих матеріалів з посиланням на норми закону.

Обґрунтовуючи перед судом правомірність відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06га, яка розташована на території Мащанської сільської ради (поблизу с.Кам'яна Гора) Костопільського району Рівненської області, для передачі її у приватну власність з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва» у межах норм безоплатної приватизації, відповідач довів обґрунтованість прийняття такого рішення на підставі норм Земельного кодексу України з огляду на наступне.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначене статтею 122 Земельного кодексу України, згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (частина 4).

Як вбачається з поданого відповідачу клопотання від 20.06.2014, позивач звертався до відповідача за одержанням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на території Мащанської сільської ради (поблизу с.Кам'яна Гора) Костопільського району Рівненської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, для передачі її у приватну власність.

Однак, при перевірці земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідачем було встановлено, що дана земельна ділянка відноситься до колективної власності СТМ «Зеніт», на підставі рішення Мащанської сільської ради народних депутатів від 28.11.1996 №53 та викопіровки з плану землекористування колгоспу ім.Кузнецова Костопільського району на ділянку намічену для відведення Костопільському склозаводу з метою створення колективного садівництва на не продуктових землях на площі 15га (а.а.с.42-46).

Відтак, ГУ Держземагентства у Рівненській області листом від 07.07.2014 №31-17-0.53-1523/2-14 правомірно залишено без задоволення клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у складі земель колективної власності СТМ «Зеніт», а у поданих до такого клопотання матеріалах відсутня довідка щодо членства позивача у зазначеному товаристві.

За таких обставин, суд зазначає, що твердження позивача про ненадання мотивованої відмови за результатом розгляду поданого клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є надуманими та не знайшли доказового обґрунтування у ході судового розгляду.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, виходячи з того, що позивач звернувся до суду з вимогою визнання протиправними дій відповідача щодо повернення без прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 0,06га, яка розташована на території Мащанської сільської ради (поблизу с.Кам'яна Гора) Костопільського району Рівненської області, для передачі її у приватну власність з цільовим призначенням «для ведення індивідуального садівництва» у межах норм безоплатної приватизації, а у ході судового розгляду встановлено, що відповідні посилання носять формальний характер, оскільки відповідь у встановлений строк за результатом розгляду клопотання відповідачем надавалась та містить суть рішення, вираженого у відмові у наданні відповідного дозволу та мотиви його прийняття, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині зобов'язання відповідача прийняття до розгляду відповідні клопотання позивача, оскільки у ході судового розгляду не підтверджено ухилянь відповідача від розгляду поданого клопотання або ігнорування будь яким іншим чином, а у судовому засіданні представник відповідача наголосив, що управління розгляне клопотання позивача у випадку його звернення з таким до відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, надававши відповідь, оформлену листом, діяв відповідно до вимог земельного законодавства України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, відтак позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.