Справа № 2а-35/10/2470
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2015 р. м. Київ К/800/31564/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про скасування наказів щодо звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про скасування наказів щодо звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги позивача задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області «Про допущені недоліки в службовій діяльності ОВС та покарання винних» від 28 листопада 2008 року №686. Визнано протиправним і скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області «По особовому складу» від 11 грудня 2008 року №241 о/с в частині звільнення із органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) ОСОБА_2 - дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області. Поновлено позивача на займаній ним посаді з 11 грудня 2008 року. Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді звернуто до негайного виконання.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, представник управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та постановити нове рішення про залишення позовної заяви без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 01 жовтня 2007 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, з грудня цього ж року проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області у званні лейтенанта міліції.

У жовтні 2008 року громадянин ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2, як свого дільничного інспектора, з усною заявою про крадіжку овочів з полів його фермерського господарства «Джерело», однак останній таке повідомлення залишив без уваги, у встановленому порядку не зареєстрував, розгляд не проводив, рішення згідно кримінально-процесуального законодавства не прийняв.

Проведеною в районному відділі Міністерства внутрішніх справ перевіркою було встановлено, що ОСОБА_2 вчинив дисциплінарний проступок, про що був складений відповідний висновок службового розслідування від 20 листопада 2008 року, у зв'язку з чим наказом начальника Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 20 листопада 2008 року №135 на нього було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Проте даний наказ був скасований наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 28 листопада 2008 року №686 за м'якістю та стягнення у вигляді суворої догани було замінено на більш суворе - звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 11 грудня 2008 року №241 о/с ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за порушення службової дисципліни.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з із законності наказів управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про звільнення позивача та доведеності факту вчинення ним грубого порушення службової дисципліни.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 було звільнено з посади без законних підстав, оскільки відповідачами не доведено належними доказами вчинення позивачем дій, за які його було звільнено.

Проте колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті за недостатньо з'ясованими і перевіреними обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта). Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частина п'ята).

Згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 30 липня 2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року №2 при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Поновлення строку звернення до суду можливе лише на підставі клопотання позивача, відповідно до вимог статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, визначенні в статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що до суду з позовною заявою про оскарження наказів управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області «Про допущені недоліки в службовій діяльності ОВС та покарання винних» від 28 листопада 2008 року №686 та «По особовому складу» від 11 грудня 2008 року №241 о/с ОСОБА_2 звернувся 02 березня 2009 року, не в повній мірі дослідили обставини пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку відповідно до положень статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, а також не дали оцінку всім доказам, з яких суди першої та апеляційної інстанцій при прийняті рішень.

Водночас, скасовуючи рішення суду першої інстанції та поновлюючи позивача на роботі, суд апеляційної інстанції не в повній мірі встановив обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також не дав оцінку всім доказам, з яких суд першої інстанції виходив при відмові у задоволенні позову.

Так, апеляційним судом не було спростовано та усунуто протиріччя у різних показах скаржника ОСОБА_3, який на початку розгляду справи дав викривальні покази щодо ОСОБА_2, а в подальшому змінив свої покази на протилежні, заперечуючи, що повідомляв дільничному про вчинення крадіжки. Крім того, судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки показам інших працівників міліції, які підтвердили факт нереагування всупереч свого службового обов'язку дільничним ОСОБА_2 на повідомлення йому про крадіжку великої кількості сільськогосподарської продукції з поля фермерського господарства «Джерело».

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вказані порушення норм процесуального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, що відповідно до вимог частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Вижницького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області про скасування наказів щодо звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: С.В. Білуга

В.В. Швець