Справа № 2а/0370/3995/12
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2015 р. м. Київ К/800/36820/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційними скаргами Ягодинської митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 січня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року

у справі № 2а/0370/3995/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Ягодинської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області

про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості, картки відмови та стягнення надмірно сплачених платежів

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернулась до суду з позовом до Ягодинської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № 205070000/2012/000876/2 від 13 листопада 2012 року, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2012/00866 від 13 листопада 2012 року та стягнути надмірно сплачені платежі у розмірі 36546,09 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року, позов задоволено:

- визнано протиправними і скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № 205070000/2012/000876/2 від 13 листопада 2012 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2012/00866 від 13 листопада 2012 року;

- стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_4 36546,09 грн. надмірно сплачених митних платежів.

У касаційній скарзі митний орган, орган державного казначейства посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи касаційних скарг мотивовані тим, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, подані позивачем для митного оформлення товару документи, містять розбіжності. Органом держаного казначейства зазначено, що суди неправомірно задовольнили позовні вимоги про стягнення надмірно сплачених митних платежів, підмінивши собою митний орган.

В судовому засіданні представник позивача проти касаційних скарг заперечив, просив відмовити в їх задоволенні, рішення судів залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту № 1/2012/NL від 03 січня 2012 року, укладеного між позивачем та фірмою «Vion Sales West BV» (Нідерланди), інвойсу № 5445946 від 09 листопада 2012 року, позивач 12 листопада 2012 року ввезла на територію України товар - «сало свинне бокове морожене», кількістю 20021 кг. вартістю 17410,44 євро, визначеною у інвойсі, тобто за ціною 0,87 євро за 1 кг.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем надано наступні документи: контракт № 1/2012/NL від 03 січня 2012 року, фактура (інвойс) № 5445946 від 09 листопада 2012 року, вантажно-митна декларація (ВМД) № 205070000/2012/061926 від 12 листопада 2012 року, попередня митна декларація № 205070000/2012/061477 від 09 листопада 2012 року, міжнародна товарно-транспортна накладна СМР № 877515 від 09 листопада 2012 року, договір про перевезення № 3/2012/PL від 04 січня 2012 року, декларація митної вартості ДМВ-1 № 205070000/2012/061926 від 12 листопада 2012 року, сертифікат походження товару № S7045 від 09 листопада 2012 року, ветеринарне свідоцтво Ч-28 № 101899 від 12 листопада 2012 року, сертифікат якості від 09 листопада 2012 року, копія вантажно-митної декларації країни відправника № MRN12NL1C81A62C7CABB3 від 09 листопада 2012 року, інші документи.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у митного органу виник сумнів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару внаслідок спрацювання Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби.

Таким чином, не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митній декларації, митний орган запропонував позивачу додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: оригінал калькуляції, пояснення щодо невідповідності суми в платіжному документі, фактурі та декларації країни відправлення та надати прайс-листи виробника товару.

13 листопада 2012 року позивачем надано митному органу оригінал калькуляції виробника, пояснення щодо невідповідності суми в платіжному документі, фактурі та декларації країни відправлення та прайс-лист виробника товару. Однак митним органом повідомлено, що митне оформлення товару за ДМВ-1 № 05070000/2012/061926 від 12 листопада 2012 року скасовано, тому для проведення митного оформлення товару необхідно подати нову ВМД разом із документами, визначеними ст. 53 МК України.

13 листопада 2012 року позивачем повторно подано до митного органу вантажно-митну декларацію, вказавши у ній в графах 12, 22, 45 митну вартість товару у розмірі 195544,72 грн., визначену за ціною контракту.

Однак, митним органом позивачу запропоновано надати аналіз по бухгалтерських рахунках 271, 282, 285, 31, 361, 631, 377, що стосується відчуження оцінюваного товару, довідкову інформацію щодо собівартості сала в країні-експортера.

Супровідним листом від 13 листопада 2012 року № 339 позивачем надано митному органу наступні документи: аналіз бухгалтерських рахунків 271, 282, 285, 31, 361, 631, 377; довідкову інформацію щодо собівартості товару в країні-експортера, прайс-листи фірмі P.P.H.U. «ALBATROS Ji M Czyz Spolka Jawna» Польща, фірмі MP-Traide miroslaw Piekarskie, Польща та фірмі Danika Capital ApS, Данія; документи, що стосуються відчуження оцінюваного товару - видаткові накладні від 28 травня 2012 року №№ РН - 312, 315, від 05 червня 2012 року № РН - 332, від 06 червня 2012 року № РН - 341, від 08 червня 2012 року № РН - 348, від 14 червня 2012 року № РН - 370, від 22 червня 2012 року № РН - 391, від 02 липня 2012 року № РН - 401, від 13 липня 2012 року № 424, від 01 серпня 2012 року №№ РН - 463, 464, 465, від 03 серпня 2012 року № РН - 473, від 08 серпня 2012 року № РН - 477.

Проте, незважаючи на надання позивачем всіх затребуваних митним органом документів, останнім скориговано митну вартість товару на рівні 28599,14 євро та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 205070000/2012/000876/2 від 13 листопада 2012 року, в якому митний орган самостійно визначив митну вартість товару за резервним методом її визначення, вказавши про неможливість застосування попередніх методів.

У вказаному рішенні зазначено, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з розбіжностями в документах, наданих продавцем товару і відомостями, зазначеними в прайс-листі та калькуляції.

Коригування митної вартості товару стало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205070000/2012/00866 від 13 листопада 2012 року, в якій зазначено, що причиною відмови у митному оформленні товару є неподання додаткових відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування, повернення надмірно сплачених митних платежів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем митному органу надано всі документи для визначення митної вартості товарів, які імпортуються, за ціною договору, в той час як митним органом не доведено, що документи, надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Скасування спірних рішень митного органу є підставою для задоволення позовних про стягнення на користь позивача надмірно сплачених митних платежів.

Суд касаційної інстанції частково погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Суд касаційної інстанції погоджується з доводами митним органом в частині наявності в нього обґрунтованих сумнівів щодо правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів, оскільки документи, подані для митного оформлення товару містили ряд розбіжностей.

Однак, подані на вимогу митного органу додаткові документи, повністю усунули виявлені розбіжності, про що обґрунтовано вказано судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, доводи відповідача, що в експортній декларації вказано окрім договірної вартості 17410,44 євро й суму 17910 євро обґрунтовано спростовано судами з посиланням на лист фірми «Vion Sales West BV», у якому продавець товару зазначає, що сума 17910 євро складається з фактурної вартості 17410,44 євро, яка зазначається у графі «invoice amount» та страхових платежів, здійснених продавцем товару - фірмою «Vion Sales West BV».

Також відповідачу надано пояснення з приводу помилки в даті інвойсу, який датований 09 листопада 2012 року, в той час як попередня оплата відповідно до вказаного інвойсу здійснена позивачем 08 листопада 2012 року.

Обґрунтовано спростовано доводи митного органу щодо заниження ціни товару, оскільки встановлено, що ідентичний товар реалізовувався фірмі «Albatros» (Польща) за ціною 0,85 євро за 1 кг, фірмам «MP-Trade» (Польща) та «Danica capital invest» за ціною 0,90 євро за 1 кг.

Крім того, варто зазначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому, рішення про митне оформлення товару не може базуватися виключно на інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби відсутня інформації про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, така інформаційна база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Отже, як вірно зазначено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Тому, за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом додаткових документів у декларанта свідчить про протиправність рішення митного органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості, про що обґрунтовано зазначено судами.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, суди дійшли помилкового висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_4 зайво сплачених митних платежів.

Так, згідно з ч.ч. 1-4 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України та Податкового кодексу України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до п.п. 43.1-43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше, ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви, готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 2 Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, цей Порядок на виконання вимог статті 43 Податкового кодексу України визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Відповідно до змісту п. 1, пп. 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Виходячи з наведених норм встановлено спеціальний порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, дотримання позивачем якого не встановлено, а відтак позов в цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині скасування спірних рішень відповідача. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права в цій частині вимог.

Однак, суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України зайво сплачених митних платежів. Суд апеляційної інстанції на вказане порушення норм матеріального права судом першої інстанції уваги не звернув.

Суди попередніх інстанцій обставини справи встановили повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у вказаній частині вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За таких обставин, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення судів - скасуванню в частині вимог про стягнення з Державного бюджету України зайво сплачених митних платежів з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення судів підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги Ягодинської митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 січня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року скасувати в частині задоволених позовних про стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 36546,09 грн.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Ягодинської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення надмірно сплачених платежів.

В іншій частині постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 січня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: