Справа № 814/1570/14
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 р. Справа № 814/1570/14

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Єланецькому районі Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Єланецькому районі Миколаївської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Єланецькому районі Миколаївської області про стягнення зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.06.2011 року Управління Пенсійного фонду України у Єланецькому районі Миколаївської області звернулося до окружного суду із позовом до Відділення ВД Фонду СС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Єланецькому районі Миколаївської області про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії по особовій справі ОСОБА_1, якій виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що настав за межами України на території країн СНД за період з грудня 2010 року по березень 2011 року у розмірі 3030,55 грн., з яких: державна адресна допомога - 2717,75 грн., сума витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності - 312,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався в 1984 році за межами України на території країни СНД. Позивач звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків з вимогою про сплату витрат не прийнятих до заліку з грудня 2010 року по березень 2011 року включно у розмірі 3030,55 грн., вказуючи, що ФСС є належним страховиком.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2011 року у задоволенні адміністративного позову УПФУ в Єланецькому районі Миколаївської області відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2012р. апеляційну скаргу УПФУ в Єланецькому районі Миколаївської області залишено без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2011р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014р. касаційну скаргу УПФУ в Єланецькому районі Миколаївської області задоволено частково. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2011р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2012р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 року вказаний позов в частині позовних вимог щодо стягнення з Відділення виконавчої дирекції ФСС на виплату і доставку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 312,80 грн. задоволено. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник Відділення ВД ФСС в Єланецькому районі Миколаївської області 22.09.2014р. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р. апеляційну скаргу Відділення ВД ФСС в Єланецькому районі Миколаївської області залишено без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.08.2014р. залишено без змін.

Разом з тим, після розгляду судом 2-ї інстанції апеляційної скарги Відділення ВД ФСС в Єланецькому районі Миколаївської області, було встановлено, що ще 02.10.2014 року вказану вище постанову суду 1-ї інстанції від 19.08.2014р. було оскаржено ще і позивачем, т.б. Управлінням ПФУ в Єланецькому районі Миколаївської області.

Так, в своїй апеляційній скарзі Управління ПФУ в Єланецькому районі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою повністю задовольнити позов.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї та 2-ї інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачем - Управлінням ПФУ у Єланецькому районі Миколаївської області за спірний період, т.б. з грудня 2010 року по березень 2011 року, було понесено витрати на виплату інваліду ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на загальну суму 3030,55 грн., з яких: державна адресна допомога - 2717,75 грн., сума витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності - 312,80 грн.

Ці суми відповідачем не було прийнято до заліку та відповідно ФСС відмовляється підписати акт щомісячних звірок.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обгрунтованості позовних вимог та мотивів, наведених в ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014р., які обов'язкові для врахування судом 1-ї інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, і приймаючи до уваги ухвалу ВАС України від 15.05.2014р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р., вважає ці висновки суду першої інстанції правильними та заснованими на законі, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст.1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998р. №16/98-ВР встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.4 ст.25 Основ, за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону №1105-XIV, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з приписами ч.4 статті 26 Основ, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому, неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене і в ч.2 статті 24 Закону №1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР). підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права до цих правовідносин міститься і у постановах Верховного Суду України від 20.03.2007р. №21-1087во06 та від 12.06.2012р. №21-165а12.

Однак, слід зазначити, що механізм відшкодування Фондом Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання безпосередньо визначений «Порядком відшкодування витрат Фондом СС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» №5-4/4 від 04.03.2003р.

Так, в основу цього механізму покладено проведення щомісячних звірок витрат на відповідні виплати до 10 числа, наступного за звітним, територіальними підрозділами зазначених фондів. Акти звірок подаються до 20 числа, наступного за звітним, подають її Пенсійному фонду України та Фонду ССНВ. Саме ця довідка є підставою для перерахування Фондом ССНВ відповідних коштів Пенсійному фонду України.

Також, необхідно звернути увагу на те, що Постановою КМУ №265 від 26.03.2008р. «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат не досягає в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100%, на двох 120%, на трьох і більше 150% прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів. Головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду на підставі поданих актів узагальнюють та узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Зазначена довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідних коштів Пенсійному Фонду України до 25 числа наступного за звітним (п.6,7 Порядку №5-4/4).

Так, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи акту №5 про нещасний випадок на виробництві від 10.04.1983р., ОСОБА_1 заподіяно каліцтво на підприємстві в м.Балашиха-2 колишньої Російської РФСР.

При зверненні до суду позивач вказує, що при складанні та узгодженні актів звірки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Єланецькому районі Миколаївської області відмовилось прийняти до заліку щомісячну державну адресну допомогу та в повному обсязі витрати, які пов'язані з доставкою та виплатою пенсій по інвалідності за період з грудня 2010р. по березень 2011р. в сумі 3030,50 грн. по гр. ОСОБА_1 вказана сума була занесена до таблиці розбіжностей.

Згідно з п.4 Порядку №5-4/4, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищевказану пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Вказаним пунктом визначений виключний перелік сум, які приймаються до заліку для відшкодування видатків Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Однак, слід зазначити, що Порядком №5-4/4 передбачено здійснення відповідних розрахунків (відшкодування витрат) на централізованому рівні, тобто, між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Пенсійним фондом України. Вказаний порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку. Крім того, станом на час підписання актів звірки спільні рішення щодо відшкодування коштів на виплату адресної допомоги Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не приймалися, відповідні зміни до Порядку №5-4/4 не вносилися.

Форма акту щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 №5-4/4, і не містить рядка про включення до актів сум виплаченої щомісячної державної адресної допомоги.

Отже, виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), за період з грудня 2010 року по березень 2011 року в розмірі 312,80 грн., підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, однак, відповідно, позовні вимоги Управління ПФУ щодо зобов'язання Відділення ВД ФСС відшкодувати кошти, пов'язані з виплатою щомісячної державної адресної допомоги включно з витратами на її доставку за спірний період не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому, слід звернути увагу на те, що аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного суду України від 20.02.2012 року (по справі №21-462а11)., 21.05.2013 року (по справі №21-129а13)., 19.02.2014 року (по справі №К/9991/21841/12).

У відповідності до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги та з урахуванням мотивів, зазначених в ухвалі ВАС України від 15.05.2014р. та ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р., відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Єланецькому районі Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко