Справа № 817/4033/14
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4033/14

26 лютого 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради
доДержавної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління КБ ВК Рівненської міської ради) звернулося з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області) про визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт від 04.09.2014 року №373 та про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області форми «Ш» від 16.09.2014 року №, форми «Ш» від 16.09.2014 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом при проведенні перевірки не дотримано вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, а саме, щодо прийняття наказу на проведення перевірки та вручення його посадовим особам позивача. Позивач також вказує, що у 2009-2010 роках всупереч Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 29.03.2004 року за №377/89/76, податковий орган самостійно змінив призначення платежів, що визначалися позивачем в платіжних дорученнях в результаті чого, штучно у квітні-червні 2014 році виникала заборгованість по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, як наслідок було безпідставно застосовано штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасну сплату. Також, зазначає, що самостійна зміна податковим органом призначень платежів призвела до викривлення показників задекларованих та сплачених сум орендної плати у обліковій карточці платника податку за 2009-2011 роках.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідач - Державна податкова інспекція у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області позов не визнав, про що подав письмові заперечення. В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначає, що дії податкового органу є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, а оспорюванні податкові повідомлення - рішення є правомірними. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання подав клопотання в якому просив в задоволенні позову відмовити, а справу розглянути за його відсутності.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву по суті, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши їх в сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, у відповідності до норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було проведено перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради, за результатами якої складено акт від 04.09.2014 року №373 (далі - акт перевірки) (т.1 а.с.7-8).

За результатами проведеної перевірки та на підставі акту від 04.09.2014 року №373 ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області прийнято податкові повідомлення - рішення:

- форми «Ш» від 16.09.2014 року №, яким на підставі встановленого порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб визначеного п.287.3 ст.287 Розділу ХІІІ Податкового кодексу України та на підставі ст.126 глави 11 Розділу ІІ Податкового кодексу України за затримку на 30 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 43088,69 грн. Управління КБ ВК Рівненської міської ради зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 4308,87 грн.;

- форми «Ш» від 16.09.2014 року №, яким на підставі встановленого порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб визначеного п.287.3 ст.287 Розділу ХІІІ Податкового кодексу України та на підставі ст.126 глави 11 Розділу ІІ Податкового кодексу України за затримку на 82 календарних дня сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 63021,39 грн. Управління КБ ВК Рівненської міської ради зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 12604,35 грн. (т.1 а.с.10-11).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд вважає за необхідне врахувати наступні вимоги чинного законодавства.

Відповідно до ст.62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено види перевірок, які мають право проводити органи державної податкової служби, а саме: камеральні, документальні, фактичні.

У свою чергу, документальні перевірки можуть бути плановими або позаплановими, а також виїзними або невиїзними.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначено ст.79 Податкового кодексу України.

Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України).

У відповідності до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом встановлено, що податковим органом проведено саме документальну невиїзну позапланову перевірку позивача, однак рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом не приймалося та не надсилалося (не вручалося) посадовим особам позивача. Копія такого наказу на проведення перевірки Управління КБ ВК Рівненської міської ради до матеріалів справи відповідачем не долучено.

У відповідності до п.81.3 ст.81 Податкового кодексу України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Тобто, для органів державної влади та їх службових осіб діє спеціально-дозвільний принцип конституційного права, який, поширюючи свій нормативний вплив на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, суттєво обмежує цих суб'єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки. Адже вони зобов'язані діяти лише таким чином та у такий спосіб, як це прямо передбачено конституційно-правовими нормами, законами України і лише в межах закріпленої за ними компетенції.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Управління КБ ВК Рівненської міської ради не було обізнане, що стосовно нього за наявності відповідних обставин у певний час та у певному місці здійснюватиметься документальна невиїзна позапланова перевірка; податковим органом не приймалося будь-яке рішення, що оформлене наказом керівника податкового органу, про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Управління КБ ВК Рівненської міської ради; копія наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки не була вручена (надіслана) посадовим особам позивача; відповідачем не було надіслано (вручено) посадовим особам позивача письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а тому є всі підстави стверджувати, що податковий орган вийшов за межі наданих йому повноважень і діяв поза межами правового поля.

Згідно ч.1 ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Належністю доказу є об'єктивна можливість цього доказу підтверджувати обставину, факт, що має значення для вирішення справи та стосується її предмету. Допустимістю доказу є його можливість містити у собі доказову інформацію, тобто його зовнішнє вираження, форма.

Судом встановлено, що форма акту перевірки не затверджена жодним наказом Державної податкової служби України, а самостійно розроблена відповідачем.

У відповідності до ч.3 ст.70 КАС України, докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

А тому, зафіксована інформація у акті перевірки від 04.09.2014 року №373 не може бути взята до уваги судом у відповідності до ч.3 ст.70 КАС України.

Крім того, як вбачається з акту перевірки від 04.09.2014 року №373, ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області дійшла до висновку, що Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради в порушення п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України затримано сплату узгодженої суми податкового зобов'язання нарахованого у звітній податковій декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності) від 18.02.2014 року №, уточнюючій податковій декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 26.06.2014 року №, а саме: на 82 дні по строку сплати 30.05.2014 року, фактично погашено 20.08.2014 року на суму 4387,24 грн.; на 56 днів по строку сплати 26.06.2014 року, фактично погашено 20.08.2014 року на суму 7701,98 грн.; на 51 день по строку сплати 30.06.2014 року, фактично погашено 20.08.2014 року на суму 5262,38 грн.; на 58 днів по строку сплати 30.06.2014 року, фактично погашено 27.08.2014 року на суму 26000,00 грн.; на 59 днів по строку сплати 30.06.2014 року, фактично погашено 28.08.2014 року на суму 11849,16 грн.; на 29 днів по строку сплати 30.07.2014 року, фактично погашено 28.08.2014 року на суму 13088,69 грн.; на 30 днів по строку сплати 30.07.2014 року, фактично погашено 29.08.2014 року на суму 30000,00 грн.; на 31 день по строку сплати 30.07.2014 року, фактично погашено 30.08.2014 року на суму 7820,93 грн.

Так, порядок нарахування та сплати платником податків плати за землю, в т.ч. орендної плати за земельну ділянку, визначено розділом ХІІІ Податкового кодексу України.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України ).

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України).

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України).

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України).

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 Податкового кодексу України).

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.285.2 ст.285 Податкового кодексу України).

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України).

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що у відповідності до поданих податкових декларацій за 2014 рік Управління КБ ВК Рівненської міської ради задекларовано до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності у наступних розмірах.

У відповідності до поданої 18.02.2014 року основної звітної декларації за 2014 рік Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради задекларовано до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за квітень у розмірі 74749,36 грн., за травень у розмірі 74749,36 коп., за червень у розмірі 74749,36 грн.

У відповідності до поданої 19.05.2014 року уточнюючої декларації за 2014 рік Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради задекларовано до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за квітень у розмірі 66928,43 грн., за травень у розмірі 66928,43 грн., за червень у розмірі 66928,43 грн..

У відповідності до поданої 26.06.2014 року уточнюючої декларації за 2014 рік Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради задекларовано до сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за квітень у розмірі 74630,41 грн., за травень у розмірі 74107,04 грн., за червень у розмірі 73006,42 грн..

Сплачено за квітень 2014 року у розмірі 72000,00 грн. у відповідності до платіжного доручення від 23.05.2014 року №305 на суму 20000,00 грн., від 27.05.2014 року №309 на суму 47000,00 грн., від 27.05.2014 року №310 на суму 5000,00 грн..

Сплачено за травень 2014 року у розмірі 96144,00 грн. у відповідності до платіжного доручення від 17.06.2014 року №353 на суму 20000,00 грн., від 25.06.2014 року №10 на суму 21144,00 грн., від 26.06.2014 року №370 на суму 45000,00 грн., від 26.06.2014 року №371 на суму 10000,00 грн.

Сплачено за червень 2014 року у розмірі 122290,22 грн. у відповідності до платіжного доручення від 03.07.2014 року №388 на суму 3292,00 грн., від 17.07.2014 року №417 на суму 30000,00 грн., від 22.07.2014 року №425 на суму 15898,22 грн., від 28.07.2014 року №431 на суму 73100,00 грн.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сплачені кошти за орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності за квітень - червень 2014 року податковим органом в порядку черговості спрямовано в погашення податкового боргу, що існував у 2009-2010 року.

Однак, суд не може погодитися з такими доводами податкового органу враховуючи наступне.

На момент сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, а саме за 2009-2010 роках, був чинний Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями).

Пунктом 7.7 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначений принцип рівності бюджетних інтересів. Встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Як визначено пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року №679-XIV (із змінами та доповненнями), національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з п.3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому, суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями) слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

З аналізу норм Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобов'язань, встановленого п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Отже, чинним законодавством України (на час сплати Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2009-2010 роках) не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків вживаються передбачені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» заходи примусового стягнення податкового боргу, а також застосовуються штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 20.06.2011 року у справі №21-80а11.

Відповідно до ст.244-2 КАС України - рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, розглядаючи вказану справу по суті, суд враховує рішення Верховного Суду України від 20.06.2011 року у справі №21-80а11 та вирішує спір з урахуванням даної правової позиції.

Також, згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (ч.2 ст.255 КАС України).

Обставини недотримання податковим органом законодавства щодо зміни призначення платежів без згоди платника податків у 2009-2010 роках підтверджується наявними в матеріалах справи постановами Рівненського окружного адміністративного суду, які набрали законної сили.

Даними судовими рішеннями встановлено що, спрямування податковим органом поточних платежів позивача на погашення податкового боргу в порядку черговості його виникнення в попередніх звітах податкових періодах, до набрання чинності Податковим кодексом України, призвело до викривлення показників задекларованих та сплачених сум у обліковій картці платника податку та, як наслідок, до невірного визначення суми недоїмки станом на 01.01.2011 року.

Також, судом встановлено, що всупереч приписам пп.66.1.5 п.66.1 ст.66 Податкового кодексу України податковий орган не вніс змін до облікових даних платника податків на підставі рішень суду, що набрали законної сили.

Поряд з тим, судом встановлено, що уточнюючі декларації з плати за землю від 19.05.2014 року, 26.06.2014 року розцінювалися податковим органом як сплата податного боргу з орендної плати, а дата прийняття цих уточнюючих декларацій розцінювалася відповідачем як дата фактичної сплати податкових зобов'язань.

З такими діями податкового органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 та п.2 ст.50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В силу вимог пп.14.1.152 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно ст.87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

З системного аналізу наведених норм випливає, що податковий борг, про який йде мова в ст.126 Податкового кодексу України може бути погашено коштами та іншим майном (майновими правами) платника податків.

Отже, податковий борг не може бути погашений шляхом подання уточнюючих розрахунків із зазначенням в них меншої суми податкових зобов'язань, а ніж ті суми, які були задекларовані раніше.

За наведених обставин, суд звертає увагу, що подання Управлінням КБ ВК Рівненської міської ради у відповідності до вимог ст.50 Податкового кодексу України уточнюючих розрахунків, якими зменшено суми самостійно визначених грошових зобов'язань, не є тотожним поняттю «погашення податкового боргу», тобто сплатою боргу з плати за землю за рахунок майна платників податків. Подання уточнюючих розрахунків тягне за собою зміну раніше задекларованих податкових зобов'язань, в даному випадку шляхом їх зменшення у зв'язку із виявленою помилкою, і ніяким чином не може бути прирівнено до поняття «погашення податкового боргу», як це зазначено в розрахунку штрафних санкцій.

У відповідності до постанови Верховного Суду України від 05.12.2006 року, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

У зв'язку з неналежним обліком задекларованих та сплачених сум платником податку ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області, суд не приймає доводів відповідача про здійснення зарахування поточних податкових зобов'язань за квітень - червень 2014 року в рахунок погашення податкового боргу у 2009-2010 роках, оскільки відповідачем невірно реалізовано повноваження, що передбачені п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт за №373 від 04.09.2014 року є протиправними, а відтак, податкові повідомлення - рішення форми "Ш" від 16.09.2014 року № та форми "Ш" від 16.09.2014 року № підлягають скасуванню.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94 КАС України стягуються на користь позивача з Державного бюджету у загальному розмірі 225,78 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, за наслідками яких складено акт за №373 від 04.09.2014 року.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області форми "Ш" від 16.09.2014 року № та форми "Ш" від 16.09.2014 року №.

Присудити на користь позивача Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 225,78 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Нор У.М.