Справа № 2а/2570/2006/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015р. м. Київ К/9991/68825/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування йому заробітної плати та довічного грошового утримання та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивача та довічного грошового утримання у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про статус суддів» з вересня 2005 року по день розгляду справи та виплатити його.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року позовні вимоги за період з вересня 2005 року по 12 березня 2011 року залишено без розгляду.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області щодо нарахування позивачу заробітної плати та довічного грошового утримання у меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 44 Закону України «Про статус суддів». Зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату заробітної плати та довічного грошового утримання з урахуванням щомісячної надбавки за вислугу років в розмірі 40% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас згідно статті 44 Закону України «Про статус суддів» за період з 13 березня 2011 року по 26 травня 2011 року, враховуючи раніше виплачені суми.

У касаційній скарзі представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а за справою постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни чи скасування судових рішень.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 29 березня 2004 року, а взагалі працює суддею з 22 серпня 1982 року і має стаж роботи на посаді судді понад 25 років. У червні 2000 року позивачу було призначено щомісячне грошове утримання судді, яке станом на 2005 рік становить 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VІ змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року №19, якою затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865, зазначену постанову було доповнено пунктом 2-2 такого змісту: «Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За правилами частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, суди прийшли до обґрунтованого висновку про перевагу положень частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, над нормами постанови Кабінету Міністрів України в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції Закону України від 23 грудня 2010 року № 2856-VI) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про статус суддів», крім статті 43, частин п'ятої - тринадцятої статті 44, які втрачають чинність з 01 січня 2011 року, та частин першої - четвертої статті 44, які втрачають чинність з 01 січня 2012 року.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 17 червня 2014 року у справі №21-91а14.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

судді: С.В. Білуга

Д.В. Ліпський