Справа № 826/1555/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року № 826/1555/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К. Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції Оболонського району ГУ Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 18 серпня 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що висновки, зроблені відповідачем в акті про результати камеральної перевірки, суперечать нормам матеріального права, оскільки зроблені на підставі власного невірного тлумачення норм податкового законодавства щодо віднесення до іноземного доходу коштів, отриманих позивачем в результаті відчуження частки в статутному фонді юридичної особи, зареєстрованої за українським законодавством.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та надав письмові заперечення проти позову.

Суд, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

За результатами проведення камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт від 31 липня 2014 року №37/З/26-54-17-03-23/НОМЕР_1, в якому зазначено про порушення позивачем вимог підпункту 14.1.55 пункту 14.1 статті 14, підпункту 163.1.3 пункт 163.1 статті 163, підпункту 170.11.1 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб у сумі 13785,69 грн. та відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3446,42 грн. шляхом винесення 18 серпня 2014 року податкового повідомлення - рішення №.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, які стали підставою для винесення зазначеного податкового повідомлення - рішення ОСОБА_1 оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у м. Києві та Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг платника податків рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 22 жовтня 2014 року №2393/З/26-15-10-09-25 про результати розгляду первинної скарги та ДФС України від 16 січня 2015 року №258/З/99-99-10-01-03-14 про результати розгляду повторної скарги у їх задоволенні відмовлено, а податкове повідомлення - рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками податкового органу та вважаючи їх помилковими, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2014 року ОСОБА_1 до ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік з додатком №3 «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами», в якому визначено суму доходу від продажу акцій компанії «PROJECT UYZ LIMITED» у розмірі 143868,08 грн., суму витрат на придбання інвестиційного активу у розмірі 81092,31 грн., фінансовий результат операцій з інвестиційними активами у розмірі 62775,77 грн. та суму податку, яка підлягає сплаті у розмірі 10442,48 грн.

На підтвердження наведених у додатку №3 до декларації даних ОСОБА_1 надано копії індивідуальної ліцензії НОМЕР_2 на здійснення інвестиції за кордоном, угоди про виділення (придбання) акцій від 13 серпня 2007 року, платіжних доручень №1 від 24 червня 2008 року та №1 від 25 липня 2008 року, повідомлень про здійснення інвестиції за кордон шляхом перерахування коштів через український уповноважений банк від 24 червня 2008 року та від 25 липня 2008 року, свідоцтва про право власності на 2500 акцій, договору купівлі - продажу 317 акцій від 31 травня 2013 року, виписки про рух коштів по рахунку на підтвердження отримання позивачем 18000 доларів США за продані акції.

Враховуючи підтвердження понесених позивачем витрат на придбання акцій «PROJECT UYZ LIMITED», посилаючись на положення пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, платником податків розраховано суму оподатковуваного доходу у розмірі 62775,77 грн.

Аналізуючи обґрунтованість такої позиції платника податків, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.55 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, та є базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб визначено пунктом 164.2 статті 164 ПК України. Зокрема, згідно з підпунктами 164.2.3, 164.2.9 вказаного пункту такими є:

- доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав, зокрема інтелектуальної (промислової) власності, та прирівняні до них права, доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом (творами науки, мистецтва, літератури або іншими нематеріальними активами), об'єкти права інтелектуальної промислової власності та прирівняні до них права (далі - роялті), у тому числі отримані спадкоємцями власника такого нематеріального активу;

- інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом.

В розумінні підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 ПК України, фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів.

Тим часом відповідно до підпункту 14.1.26 цього ж пункту статті 14 Кодексу витратами в розумінні податкового закону, є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

При здійсненні фізичними особами операцій з інвестиційними активами (зокрема, корпоративними правами) оподаткуванню підлягає інвестиційний прибуток від таких операцій, який відповідно до підпункту 170.2.2. пункту 170.2 статті 170 ПК України розраховується, як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат, на придбання такого активу з врахуванням норм підпункту 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами). Згідно з підпунктом 170.2.3 пункту 170.2 цієї ж статті Кодексу, якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

При цьому, відповідно до підпункту 170.2.6 цього пункту Кодексу, до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Послідовний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, доходи від продажу об'єктів корпоративних прав, доходи у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення платником податку операцій з корпоративними правами, доходи від отримання в подарунок корпоративних прав, а не витрати на придбання таких корпоративних прав.

Правила оподаткування, визначені названою правовою нормою не заперечуються положеннями пункту 170.11 статті 170 ПК України.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи документами дохід, отриманий позивачем в результаті продажу акцій компанії «PROJECT UYZ LIMITED» дорівнює сумі витрат, понесеній платником податків для її придбання, що свідчить про помилкове нарахування податкового зобов'язання по податку на доходи виходячи з вартості проданих акцій, що свідчить про помилковість висновків податкового органу про донарахування позивачу грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б повністю спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 18 серпня 2014 року №.

3.Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник