Справа № 816/5075/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/5075/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Китманової К.С. ,

представника відповідача - Павленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" /надалі - позивач; ПАТ "АвтоКрАЗ"/ звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області /надалі - відповідач; Кременчуцька ОДПІ/ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.09.2014 № /1733.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення є акт від 27.08.2014 № 2085/16-03-15-02-08/05808735 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ "АвтоКрАЗ" () з питань перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2014 року. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України по господарській операції з ПАТ "Сімферопольський завод авторулів". Пояснює, що перевезення товару не здійснювалося та товарно-транспортні накладні не оформлялись у зв'язку з тим, що товар, який позивач придбав у ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" знаходився на території ПАТ "АвтоКрАЗ".

04.02.2015 до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач посилається на висновки документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ "АвтоКрАЗ" () з питань перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2014 року, оформленої актом від 27.08.2014 № 2085/16-03-15-02-08/05808735. Зазначає, що господарські операції між позивачем та ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" носили безтоварний характер, оскільки позивачем до перевірки не надано документів на підтвердження факту переміщення товару, придбаного у ПАТ "Сімферопольський завод авторулів". Вважає безпідставними доводи позивача про те, що придбаний у ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" товар перебував на відповідальному зберіганні у позивача з огляду на те, що господарські операції щодо надання послуг по зберіганню товару ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" також не підтверджені.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПАТ "АвтоКрАЗ" () зареєстроване як юридична особа 24.06.1996 /а.с. 113-114/ та зареєстроване платником податку на додану вартість, свідоцтво № 200040017 від 09.04.2012 /а.с. 181/.

У термін з 06.08.2014 по 19.08.2014 посадовою особою Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "АвтоКрАЗ" () з питань перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2014 року, за результатами якої складено акт від 27.08.2014 № 2085/16-03-15-02-08/05808735 /а.с. 9-22/.

За висновками перевірки встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування (рядок 23.1 декларації) за червень 2014 року у розмірі 238415 грн. (рядок 23.1 декларації повинен становити 8747510 грн. замість 8985925 грн.) /а.с. 22/.

Кременчуцька ОДПІ обґрунтовує встановлені порушення безтоварним характером господарських операцій з поставки товару ПАТ "Сімферопольський завод авторулів". Зазначає, що позивачем не надано до перевірки транспортних документів на підтвердження факту переміщення товару від ПАТ "Сімферопольський завод авторулів", сертифікатів якості на товар, наявність яких передбачена умовами укладеного договору купівлі-продажу. Зазначає, що позивачем не проводилась оплата за товар.

11.09.2014 Кременчуцькою ОДПІ на підставі акта перевірки 27.08.2014 № 2085/16-03-15-02-08/05808735 винесено податкове повідомлення-рішення № /1733, яким ПАТ "АвтоКрАЗ" зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за червень 2014 року на суму 238415 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) - в сумі 119207 грн. 50 коп. /а.с.8/.

Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 06.11.2014 № 2408/10/16-31-10-04-12 податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 11.09.2014 № /1733 залишено без змін, а скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" - без задоволення /а.с. 31-33/.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 03.12.2014 № 7957/6/99-99-10-01-15 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 11.09.2014 № /1733 та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, а скаргу залишено без задоволення /а.с. 37-39/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням від 11.09.2014 № /1733, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню Кременчуцької ОДПІ від 11.09.2014 № /1733, суд дійшов наступних висновків.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Зважаючи на зміст наведеної норми процесуального права та враховуючи, що вимоги заявленого позову полягають у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення, предметом доказування у даній справі мають бути саме обставини, які свідчать про обґрунтованість чи безпідставність його винесення та наявність чи відсутність порушень позивачем законодавчих приписів, тобто, реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають позивачу право на податковий кредит.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Це підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справах, пов'язаних з визначенням податкових зобов'язань з ПДВ та бюджетним відшкодуванням ПДВ, в яких Верховний Суд України звертає увагу на необхідність з'ясування судами при розгляді справ на те, чи мали операції з придбання та реалізації товарів (послуг) реальний характер, як перевозились і зберігались товари (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат, якою особою виконувались роботи чи надавались послуги, які матеріали використовувалися для виконання робіт), чи були такі операції взагалі можливі з урахуванням оперативності їх проведення та інше.

На підтвердження здійснення господарської операції з придбання у ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" товарно-матеріальних цінностей позивачем надано до суду копію договору купівлі-продажу № 399/1/14 від 28.05.2014 /а.с. 42-43/, за умовами якого продавець (ПАТ "Сімферопольський завод авторулів") зобов'язується передати у власність покупця (позивач) товар, зазначений у специфікаціях до даного договору, а покупець оплатити товар і прийняти його на умовах даного договору.

ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" виписано позивачу податкову накладну № 27 від 09.06.2014 на загальну суму 1430489 грн. 16 коп., у тому числі, ПДВ - 238414 грн. 86 коп., копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 41/.

Сума податку на додану вартість за податковою накладною № 27 від 09.06.2014 в розмірі 238414 грн. 86 коп. включена позивачем до складу податкового кредиту у червні 2014 року /а.с. 213- 215, 219-220/.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що свідоцтво платника податку на додану вартість ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" № 200048294 від 24.05.2012 анульоване - 01.06.2014 /а.с. 182/.

Тобто на час виписки податкової накладної /09.06.2014/ свідоцтво платника податку на додану вартість ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" вже було анульовано, відтак станом на 09.06.2014 ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" не було зареєстровано платником податку в порядку, передбаченому статтею 183 Податкового кодексу України, а отже, не мало права на складення податкової накладної.

Таким чином, позивачем включено до складу податкового кредиту червня 2014 року суму податку на додану вартість на підставі податкової накладної № 27 від 09.06.2014 в розмірі 238414 грн. 86 коп., оформленої з порушеннями приписів статті 201 Податкового кодексу України, та яка не дає позивачу права на віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

На підтвердження фактичного отримання товарно-матеріальних цінностей позивачем надано до суду копію накладної № 23 від 09.06.2014 /а.с. 40/ та копії прибуткових ордерів /а.с. 136-139/.

За умовами пункту 3.1 договору купівлі-продажу № 399/1/14 від 28.05.2014 передача товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA (пункт призначення-м. Кременчук) за Міжнародними правилами Інкотермс-2000. Допускається відвантаження товару залізним транспортом на умовах FCA за Міжнародними правилами Інкотермс-2000. Пунктом 3.5 цього договору визначено, що відвантаження товару проводиться на протязі 15 календарних днів з дати подачі заявки покупцем /а.с. 42/.

Згідно пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 /у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Правила перевезень/, визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до пунктів 11.3-11.6 Правил перевезень оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Однак, позивачем не надано до перевірки та до суду товарно-транспортних накладних на підтвердження фактичного відвантаження та перевезення товарно-матеріальних цінностей від ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" /м. Сімферополь/ до ПАТ "АвтоКрАЗ" /м. Кременчук/.

Представники позивача у судових засіданнях пояснювали, що транспортування товару від ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" до ПАТ "АвтоКрАЗ" не здійснювалось у зв'язку із тим, що товар зберігався на складах ПАТ "АвтоКрАЗ" відповідно до договору зберігання від 26.11.2007 № 120 /а.с.77-78/ та на підтвердження передачі товару ПАТ "АвтоКрАЗ" - ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" позивачем надано до суду копію акта прийому-передачі на повернення № 28 від 30.05.2014 /а.с. 85/.

Однак, згідно вказаного акту товарно-матеріальні цінності передані позивачем (зберігачем) ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" (власнику) 30.05.2014, тоді як згідно накладної № 23 від 09.06.2014 /а.с. 40/ зазначений товар мав бути отриманий позивачем (покупцем) від ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" (продавця) -09.06.2014 та згідно відомостей копій прибуткових ордерів товар оприбутковано позивачем 09.06.2014.

Отже, товар, який як стверджує позивач не перевозився, оскільки знаходився на відповідальному зберіганні у позивача, фактично передано позивачем його власнику - 30.05.2014, тобто за 10 днів до дати, коли товар за твердженням позивача був ним отриманий від продавця ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" / 09.06.2014/.

Зазначені вище обставини спростовують доводи позивача про те, що товар на час його отримання від його продавця знаходився на складах позивача на зберіганні.

У наданих позивачем копіях інвентаризаційних описів та інвентаризаційної відомості /а.с.50-76/ відсутні відомості про власника товарно-матеріальних цінностей, зазначених у вказаних документах, відтак, надані копії інвентаризаційних описів та інвентаризаційної відомості не є належними доказами на підтвердження факту наявності на зберіганні у позивача товару, що належить ПАТ "Сімферопольський завод авторулів".

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За приписами Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, матеріальні цінності, що прийняті підприємством на відповідальне зберігання, переробку (давальницька сировина), комісію, обліковуються на рахунках класу 0 "Позабалансові рахунки".

Позабалансові рахунки призначені для узагальнення інформації про наявність і рух: цінностей, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об'єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі); умовних прав і зобов'язань підприємства (застави, гарантії, зобов'язання тощо); бланків суворого обліку; списаних активів (нестачі цінностей, дебіторська заборгованість) для спостереження за можливістю їх відшкодування винними особами (боржниками); амортизаційних відрахувань.

Рахунок 02 "Активи на відповідальному зберіганні" призначено для обліку цінностей, які тимчасово знаходяться на підприємстві та не є його власністю, прийняті на комісію, у переробку, до монтажу, в довірче управління. Облік цих цінностей ведеться за цінами, що передбачені в договорах, приймально-передавальних актах тощо. Усі товарно-матеріальні цінності, що обліковуються на цьому рахунку, інвентаризуються в порядку і строки, передбачені для власних цінностей.

Позабалансовий рахунок 02 "Активи на відповідальному зберіганні" має, зокрема, субрахунок: 023 "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні".

На позабалансовому субрахунку 023 "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні" ведеться облік прийнятих товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання з приводу відмови від акцепту розрахункових документів постачальників; одержаних від постачальників, але несплачених товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), заборонених до витрачання до їх оплати; одержаних ТМЦ надміру, чим в видаткових документах постачальників; сплачених покупцями товарно-матеріальних цінностей, які дозволено, як виняток, залишати на відповідальному зберіганні, оформлених охоронними розписками, та не вивезених з причин, не залежних від підприємства, тощо. Аналітичний облік товарно-матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання, ведеться по підприємствах-власниках, за видами, сортами та місцями зберігання. Цінності, що залишені на відповідальне зберігання, мають зберігатися окремо від власних.

Позивачем не надано на вимогу суду доказів здійснення обліку товарно-матеріальних цінностей на позабалансовому субрахунку 023, які, як стверджує позивач, перебували у власності ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" та знаходилися на відповідальному зберіганні позивача.

Натомість, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що субрахунок 023 на підприємстві взагалі не ведеться.

Крім того, слід зазначити, що згідно пункту 4.1 договору зберігання від 26.11.2007 № 120 плата за зберігання майна становить 325 грн. з ПДВ за кожний місяць та підлягає сплаті власником (ПАТ "Сімферопольський завод авторулів") шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок зберігача (позивача).

Однак, як пояснили представники позивача, плата за зберігання майна згідно договору зберігання від 26.11.2007 № 120 ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" не здійснювалась.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача про те, що товар не перевозився, оскільки перебував на відповідальному зберіганні у позивача.

Із пояснень представників позивача у судових засіданнях встановлено, що оплата за товар ПАТ "АвтоКрАЗ" контрагенту ПАТ "Сімферопольський завод авторулів" не здійснювалась, хоча за умовами пункту 5.1 договору купівлі-продажу від 28.05.2014 № 399/1/14 покупець здійснює розрахунки за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 12 даного договору, в національній валюті України, з відстрочкою платежу протягом 30 банківських днів після відвантаження товару продавцем.

Суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення до податкового кредиту та формування валових витрат за рахунок сум, витрачених на придбання товарів (робіт, послуг) можуть створювати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Згідно з приписами частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому, відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У контексті вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що правильність формування платником податку податкового кредиту з податку на додану вартість залежить від наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, який (зв'язок) зокрема, полягає і у наявності розумних економічних причин (ділової мети) для вчинення господарських операцій.

Відсутність сукупності зазначених чинників, які визначають зв'язок витрат платника податків з його господарською діяльністю, виключають можливість формування податкового кредиту навіть за наявності належним чином оформлених первинних та розрахункових документів.

Так, статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Позивачем не нададо суду належних доказів на підтвердження фактичної поставки товарів від ПАТ "Сімферопольський завод авторулів".

Відтак, податкова накладна № 27 від 09.06.2014, виписана ПАТ "Сімферопольський завод авторулів", яке фактично не виступало продавцем товарів, зазначених у вказаній податковій накладній, що у свою чергу свідчить про правильність висновків податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість у перевіряємому періоді на загальну суму 238415 грн. та відповідно про завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 238415 грн.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 11.09.2014 № /1733 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 119207 грн. 50 коп., тобто у розмірі 50 відсотків від завищеної суми бюджетного відшкодування /а.с. 8/.

Із письмових пояснень представника відповідача встановлено, що Кременчуцькою ОДПІ на підставі акту перевірки від 17.09.2012 № 3616/16-03-15-02-08/05808735 винесено податкові повідомлення - рішення від 02.10.2012 № та № /а.с. 196/.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2014 у справі № 2а-1670/7957/12, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 02.10.2012 №/170 в частині завищення від'ємного значення податку на додану вартість за червень 2012 року в розмірі 13111,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 02.10.2012 №/171 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 11315,25 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (ідентифікаційний код 38742715) на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (ідентифікаційний код 05808735) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,32 грн. /а.с. 169-170, 197-201/.

За таких обставин, Кременчуцькою ОДПІ правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 50 відсотків від завищеної суми бюджетного відшкодування, а саме в розмірі 119207 грн. 50 коп.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 11.09.2014 № /1733, винесене Кременчуцькою ОДПІ на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позовних заяв майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 119 від 17.12.2014 / а.с. 2/.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, решта суми судового збору в розмірі 4384 грн. 80 коп. /4872 грн. - 487 грн. 20 коп./ підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (ідентифікаційний код 05808735; поштовий індекс 39631, Полтавська область, м. Кременчук вул. Київська, 62) на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 4384 грн. 80 коп. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2015 року.

Суддя С.С. Сич