Справа № 807/3603/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 р. Справа № 876/1017/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Коваля Р.Й.,
суддів: Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року в адміністративній справі № 807/3603/13-а за позовом військової частини НОМЕР_1 до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

У жовтні 2013 року військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (надалі відділ ДВС) про скасування постанови про накладення штрафу від 6 червня 2013 року № 36708007/13 у розмірі 1360,00 грн за невиконання виконавчого листа № 712/21929/12 від 14 січня 2013 року про виплату ОСОБА_1 доплати в розмірі 50% від тарифної ставки (посадового окладу) за виконання обов`язків тимчасово відсутнього начальника секретної частини за період з 11 січня 2010 року по 12 жовтня 2012 року.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що військова частина фінансується за рахунок фінансово-економічного управління Сухопутних військ Збройних сил України. Оскільки коштів, згідно поданої заявки до фінансово-економічного управління Сухопутних військ Збройних сил України, для виконання рішення суду про виплату ОСОБА_1 доплати в розмірі 50% від тарифної ставки (посадового окладу) за виконання обов`язків тимчасово відсутнього начальника секретної частини за період з 11 січня 2010 року по 12 жовтня 2012 року позивач не отримував, тому виконавчий лист виконати не зміг.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою його позов задовольнити.

Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 202 року в адміністративній справі № 712/21929/12 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити доплату ОСОБА_1 в розмірі 50% від тарифної ставки (посадового окладу) за виконання обов`язків тимчасово відсутнього начальника секретної частини за період з 11 січня 2010 року по 12 жовтня 2012 року.
25 лютого 2013 року заступником начальника відділу ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржникові строк на самостійне виконання рішення суду до 4 березня 2013 року (а.с.55).
18 березня 2013 року від боржника до відділу ДВС надійшла заява від 13 березня 2013 року за № 284, відповідно до якої боржник просить відкласти провадження виконавчих дій, у зв`язку з подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с.56 57).
28 березня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС, у присутності командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , складено акт, яким засвідчено, що боржник не може виконати рішення суду самостійно, у зв`язку з тим, що кошти на утримання боржника надаються вищою організацією, яка кошти на виконання виконавчого листа № 712/21929/12, виданого 14 січня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом, не надає. Командир додатково пояснив, що кошти, які находяться на рахунках військової частини є цільовими, тобто використовувати їх на інші цілі, у т.ч. і на виконання рішення суду позивач не має права. (а.с.60).
2 квітня 2013 року відділ ДВС звернувся із заявою за № 9-661 про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом стягнення з боржника суми коштів визначеної судом (а.с.61).
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 7 травня 2013 року було відмовлено у зміні способу і порядку виконання рішення суду (а.с.64 66), але встановлено факт існування коштів на рахунках військової частини НОМЕР_1 (а.с.62).
22 травня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про накладення штрафу на боржника та на посадову особу боржника за невиконання рішення суду (а.с.68).
Відповідно до супровідного листа до постанови про накладення штрафу до боржника доведено інформацію про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду та надано повторний строк на виконання рішення суду до 1 червня 2013 року.
Станом на 6 червня 2013 року рішення суду так і не було виконано, про що відділом ДВС складено відповідний акт та було винесено постанову ВП 36708007/13 про накладення штрафу на боржника та на посадову особу боржника за невиконання рішення суду в подвійному розмірі (а.с.5, 71).
Не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою ВП №36708007/13 від 6 червня 2013 року, позивач оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним відносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» (надалі Закон).
У відповідності до статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У статті 17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Згідно цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
У відповідності до частин першої та другої статті 25 Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Згідно із частиною другою статті 75 Закону у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 89 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України є обов`язковими до виконання на всій території України.
Частиною першою статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який, врахувавши ту обставину, що судове рішення позивач не виконав не надав належних доказів на підтвердження такого виконання (в тому числі й нарахування спірних сум заборгованості стягувачу ОСОБА_1 і проведення їх по бухгалтерському обліку військової частини НОМЕР_1 ), також не надав належних доказів поважності невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк, прийняв правильне рішення щодо законності винесення постанови про накладення на боржника штрафу в розмірі 1 360 грн.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач під час винесення постанови про накладення штрафу від 6 червня 2013 року в ході здійснення виконавчого провадження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувана постанова є правомірною.
Стаття 71 КАС України передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач довів, що при прийнятті оскаржуваних приписів та постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України.
Частиною першою статті 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія судду апеляційної інстанції приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року в адміністративній справі № 807/3603/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
На ухвалу протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Р.Й. Коваль

Судді: В.В. Гуляк

Н.М. Судова-Хомюк