Справа № 2а-11738/11/1270
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015р. м. Київ К/9991/26822/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Стахановського міського осередку Всеукраїнської громадської організації «Союз Чорнобиль України» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року у справі за позовом Стахановського міського осередку Всеукраїнської громадської організації «Союз Чорнобиль України» до прокуратури м. Стаханова Луганської області, третя особа управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати протиправним рішення відповідача про відмову вжити заходи прокурорського реагування до посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області, зобов'язати прокуратуру м. Стаханова Луганської області здійснити прокурорський нагляд за додержанням і застосуванням положень Конституції та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посадовими особами управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області в частині призначення і перерахунку пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, на підставі рішень судів.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 4 листопада 2011 року за результатами мітингу-протесту позивачем було прийнято протестне звернення, згідно якого від прокурора м. Стаханова Луганської області вимагалося дати правову оцінку діям управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області та провести прокурорську перевірку діяльності керівництва управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської щодо виконання вимог Конституції України і Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Цього ж дня, тобто 4 листопада 2011 року, зазначене звернення було отримано прокуратурою м. Стаханова Луганської області.

За зверненням позивача прокуратурою м. Стаханова Луганської області проведена перевірка та 25 листопада 2011 року надана відповідь, що оскільки будь-яких порушень в діях працівників управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області не виявлено, то підстав для вжиття заходів прокурорського реагування до посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області не вбачається, а також роз'яснено право позивача на оскарження дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії та рішення відповідача відповідають вимогам законодавства та не порушують при цьому прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Статтею 12 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами. Прокурор проводить особистий прийом громадян. Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду.

Згідно ст. 19 вказаного Закону предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є: 1) відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; 2) додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав; 3) додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право: 1) опротестовувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб; 2) вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень; 3) порушувати у встановленому законом порядку кримінальну справу, дисциплінарне провадження або провадження про адміністративне правопорушення, передавати матеріали на розгляд громадських організацій; 4) давати приписи про усунення очевидних порушень закону; 5) вносити подання до державних органів, громадських організацій і посадовим особам про усунення порушень закону та умов, що їм сприяли; 6) звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів та який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулюються «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

За таких обставин, коли відповідачем звернення позивача розглянуто, відповідь надана у встановлений Законом строк, право на звернення до суду з позовом роз'яснено, суди прийшли до правильного висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Стахановського міського осередку Всеукраїнської громадської організації «Союз Чорнобиль України» залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк