Справа № 303/74/15-а 2а/303/17/15
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Львів Справа № 876/3156/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Гвінеї ОСОБА_3 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року по справі № 303/74/15-а за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Гвінеї ОСОБА_3 про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Мукачівський прикордонний загін) звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Гвінеї ОСОБА_3, в якому просив на підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити відповідача з України.

Позов обґрунтовував посиланням на те, що відділом прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону було виявлено та затримано громадянина Гвінеї ОСОБА_3 при незаконному перетині ним державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, а відтак, враховуючи те, що він немає жодних підстав для перебування на території України, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу в поверненні до країни походження, немає, натомість, має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, підлягає видворенню до країни походження у встановленому порядку.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, громадянин Гвінеї ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, закрити провадження у справі та негайно звільнити його з Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що відносно нього органом охорони державного кордону приймалось рішення про видворення за межі України, і що він ухилився від залишення території України у визначений цим органом строк, а також те, що він перебував на території України на законних підставах та на нього поширюються норми Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча його належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування його на території України не встановлено, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції з таким висновок суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відтак, обов'язковим є попереднє прийняття вказаними вище органами рішення про примусове повернення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08 січня 2015 року громадянин Гвінеї ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий відділом прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину без документів, що посвідчують особу, про що складено протокол.

Рішення відповідного компетентного органу, а саме позивача, щодо повернення громадянина Гвінеї ОСОБА_3 в країну походження не приймалося, а тому не можна стверджувати про ухилення зазначеного іноземця від виїзду з України, що судом першої інстанції враховано не було.

Крім цього, під час вирішення питання про примусове видворення відповідача судом першої інстанції не враховано, що примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Як видно з матеріалів справи, 06 серпня 2014 року управлінням по роботі з іноземцями та особами без громадянства відділу по роботі з біженцями та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області видано відповідачу довідку про звернення за захистом в Україні, термін дії якої продовжено до 28 січня 2015 року.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Таким чином, наявність у громадянина Гвінеї ОСОБА_3 довідки про звернення за захистом в Україні з терміном дії до 28 січня 2015 року дає підстави для висновку про законність його перебування на території України як при затриманні, так і при розгляді і вирішенні даної справи судом першої інстанції, а також про поширення на нього дії Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що в свою чергу виключало можливість застосування до нього положень частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відтак, він не підлягав примусовому видворенню.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 183-5, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Гвінеї ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року по справі № 303/74/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Гвінеї ОСОБА_3 про примусове видворення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2015 року.