Справа № 2а/0370/3815/12
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/32256/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Олендер І. Я. Приходько І. В. Титенко М. П. Юречко А. І., Магіра О. Ф., Запорожець Т. В. Мельничук М. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області
на постанову та ухвалуВолинського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року
у справі№ 2а/0370/3815/12
за позовомДержавного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор»
доЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року у справі № 2а/0370/3815/12, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 26.07.2012 року № , № , № та від 04.09.2012 року № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині задоволення позову, прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, пп. пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, ст. 185, п. 198.1 ст. 198, п. п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити в силі судові рішення у справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірку ДП «Луцький ремонтний завод «Мотор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року складено акт від 07.07.2012 року № 2388/22-1/08029701, яким зафіксовано порушення підприємством ч. 5 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 215, ст. ст. 216, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недотримання в момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків. В акті перевірки зазначено, що правочини, укладені позивачем із ТОВ «Авіанормаль», ТОВ «Авіа-Комплект», ТОВ «Авіабласко», мають ознаки нікчемності.

Перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні товарів з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року, які підпадають під визначення п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. п. 135.1, 135.2 ст. 135, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток за четвертий квартал 2011 року на суму 267 409,00 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що підприємством порушено ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 611 769,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.07.2012 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 927 753,00 грн. (в тому числі: за основним платежем - 1 611 769,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 315 984,00 грн.); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 267 409,00 грн. (в тому числі: за основним платежем - 267 409,00 грн.); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) на 216 623,00 грн. (в тому числі: за основним платежем - 212 730,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3 893,00 грн.).

За наслідками адміністративного оскарження рішенням ДПС у Волинській області від 23.08.2012 року № 3502/10/10-206 залишені без змін оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення та збільшено розмір застосованої штрафної (фінансової) санкції по податку на додану вартість на 292 682,00 грн.

За наслідками розгляду первинної скарги відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 04.09.2012 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 292 682,00 грн. (в тому числі: за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 292 682,00 грн.).

Також за наслідками розгляду повторної скарги позивача ДПС України 08.11.2012 року прийняла рішення № 4966/0/61-13/10-2115, яким скаргу платника залишено без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновки акта перевірки спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинним на момент виконання зазначених в акті господарських операцій, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Аналогічні положення визначені статтями 138, 139 Податкового кодексу України.

Згідно із пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

У відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 даного Закону встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг)

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Аналогічні положення містяться в статті 198 Податкового кодексу України.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій по виконання договорів купівлі-продажу, укладених позивачем та ТОВ «Авіанормаль», ТОВ «АвіаКомплект», ТОВ «АвіаБласко», підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами службового легкового автомобіля, актами приймання-передачі майна.

Розрахунки з постачальниками позивач здійснив шляхом перерахування коштів із власного банківського рахунку, що в свою чергу підтверджується платіжними дорученнями.

Надані позивачем первинні та облікові документи мають необхідні реквізити та відповідають вимогами законодавства.

Вищевказані господарські операції вчинені в межах господарської діяльності позивача, який здійснює, зокрема, такий вид діяльності, як ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів.

На момент вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Авіанормаль», ТОВ «Авіа-Комплект», ТОВ «Авіабласко» останні були належним чином зареєстровані як господарюючі суб'єкти, мали свідоцтва платників податку на додану вартість, відтак були повноважні виписувати податкові накладні.

Посилання відповідача на висновки актів перевірки контрагентів позивача підлягають відхиленню, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальності постачання товарів чи надання послуг.

В разі якщо контрагентом платника податковий облік ведеться із порушенням вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (в томі числі в разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту та витрат покупцем.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено факт порушення пластиком вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставності формування податкового кредиту та валових витрат позивачем через відсутність фактичного виконання договорів із спірними контрагентами викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судом апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин підставили для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 року у справі № 2а/0370/3815/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді І. Я. Олендер

І. В. Приходько