Справа № 826/308/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2015 року № 826/308/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року № , -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12 січня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року № (далі - оскаржуване рішення), прийнятого Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки від 12.12.2014 р. № 37/26-50-17-01/НОМЕР_2, які стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не відповідають принципам логічного доказування та не відповідають дійсним обставинам справи.

Окрім цього, позивач вказує на те, що корпоративні права придбані ним на підставі договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі ТОВ «ЕКОСІПАН» від 14.08.2013 р. № 859 за плату, що становить 2 071 198,50 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та спростовує твердження контролюючого органу, визначені в акті перевірки, про отримання платником податків доходу як додаткового блага у вигляді вартості безоплатно отриманих корпоративних прав, що в грошовому еквіваленті становить 17 490 635,00 грн. (придбання корпоративних прав вартістю 19 561 833,50 грн. відбулось за 2 071 198,50 грн.).

Таким чином, на думку позивача, корпоративні права не отримані ОСОБА_1 безоплатно, а придбані за оплатним договором купівлі-продажу.

Також на думку позивача, операція з придбання фізичною особою корпоративних прав в статутному капіталі товариства за ціною, нижчою номінальної вартості цієї частки, що зазначена в статуті товариства, не підлягає декларуванню. Витрати на придбання інвестиційного активу, на думку позивача, будуть враховані ним при визначенні інвестиційного прибутку/збитку при відчуженні цього активу в періоді, в якому така операція буде мати місце. Це буде відображено у відповідній річній податковій декларації.

За вказаних обставин, на переконання позивача, висновок відповідача про безоплатне отримання позивачем корпоративних прав товариства на ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормативному регулюванні спірних правовідносин, а тому прийняте за наслідками перевірки оскаржуване рішення має бути визнане протиправним та скасоване.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві подала заперечення на адміністративний позов, в яких зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства.

На переконання контролюючого органу, ним правомірно зроблений висновок про дохід, отриманий позивачем як додаткове благо в розмірі 17 490 635,00 грн., що становить різницю між ціною договору та розміром частки в статутному капіталі, від суми якого нараховується податок з доходів фізичних осіб за стовкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 ПК України, що становить 15% від бази оподаткування, що й було зроблено посадовою особою суб'єкта владних повноважень.

Відповідач в наданих запереченнях просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, в судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу на перевірку від 05.12.2014 р. № 314, виданого ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, в період з 08.12.2014 р. по 12.12.2014 р. відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) стосовно своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено Акт № 37/26-50-17-01/НОМЕР_2 від 12 грудня 2014 року (далі - Акт № 37/26-50-17-01/НОМЕР_2).

В ході перевірки контролюючим органом встановлені порушення наступних вимог, зокрема:

- пп. 163.1.1 та пп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.9, п. «е» пп. 164.2.17, пп. 164.2.19 п. 164.2, абз. 2 п. 164.1, п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 179.1, п. 179.7 ст. 179 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок чого позивачем не задекларовано суму додаткового блага у вигляді вартості безоплатно отриманих корпоративних прав у сумі 17 490 635,00 грн., не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з суми отриманого додаткового блага у вигляді вартості безоплатно отриманих корпоративних прав у 2013 році у розмірі 2 973 178,55 грн.

17 грудня 2014 року позивач до контролюючого органу подав заперечення на Акт від 12.12.2014 р. № 37/26-50-17-01/НОМЕР_2.

У висновку відповідача, складеного за результатами розгляду заперечень, від 26.12.2014 р. № 631/Д/26-50-17-01-12, висновки, викладені в акті № 37/26-50-17-01/НОМЕР_2 залишено без змін.

30 грудня 2014 року ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі Акта перевірки № 37/26-50-17-01/НОМЕР_2 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до абз. першого пункту 123.1 статті 123 розділу II Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, за порушення вимог підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170, п. п. а, б пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями збільшено суму грошового зобов'язання ОСОБА_1 за платежем: податок на доходи фізичних осіб, НОМЕР_3, на загальну суму 3 716 473,19 грн., з якої сума грошового зобов'язання за основним платежем складає 2 973 178,55 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 743 294,64 грн.

Незгода з вказаним вище податковим повідомленнями-рішеннями контролюючого органу обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Податкового кодексу України (далі - ПК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами п. 1.1 ст. 1 ПК України (в редакції, чинній в момент проведення перевірки) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Підпунктом 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

У відповідності до пп. 14.1.90 п. 14.1 ст. 14 ПК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до пп. 14.1.244 п. 14.1 ст. 14 ПК України товари - це матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Згідно з пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як сума майнового та немайнового внеску платника податку до статутного фонду юридичної особи - емітента корпоративних прав, в обмін на такі корпоративні права (пп. 165.1.44 п. 165.1 ст. 165 ПК України).

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом було встановлено порушення вимог пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України, п. п. 179.1, 179.7 ст. 179 ПК України.

Згідно з пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Інвестиційний прибуток згідно з пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

У відповідності до пп. 170.2.3 п. 170.2 ст. 170 ПК України якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права (пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України).

Згідно з пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Згідно з п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Матеріалами справи підтверджується, що 14 серпня 2013 року між ОСОБА_2 (Продавець), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (Покупець), з іншої, був укладений Договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСІПАН», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 859 (далі - Договір № 859), по умовам якого, Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві частину належної йому на праві власності частки у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ЕКОСІПАН» у розмірі 6,49% від всього статутного капіталу вищезазначеного Товариства, а Покупець зобов'язується прийняти зазначену частину частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСІПАН» і сплатити за неї певну грошову суму (п. 1 Договору № 859).

Частина належної Продавцю частки у розмірі 6,49% від всього статутного капіталу Товариства, що підлягає продажу за цим Договором на користь Покупця, в грошовому еквіваленті становить 19 561 833,50 грн. (п. 3 Договору № 859).

Продаж вищезгаданої частини частки відбувся за 2 071 198,50 грн. (п. 6 Договору № 859).

Як вбачається з розділу III Акту, в останньому міститься посилання на частину «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, де зазначено, що в результаті придбання корпоративних прав вартістю 19 561 833,50 грн. за 2 071 198,50 грн. позивачем отримано дохід як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих корпоративних прав, що в грошовому еквіваленті складає суму 17 490 635,00 грн. (19 561 833,50 грн. - 2 071 198,50 грн.).

Разом з тим з таким висновком неможливо погодитись, з огляду на наступне.

У частині «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

При здійсненні 14.08.2013 р. купівлі частки в статутному капіталі (корпоративних прав) ТОВ «ЕКОСІПАН» позивачем була здійснена фінансова інвестиція та в нього, як у платника податку з доходів фізичних осіб, не виникли доходи, інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток, а виникли витрати на придбання інвестиційного активу. Операція з придбання інвестиційного активу окремо не підлягає відображенню у декларації про майновий стан та доходи фізичної особи. Продаж корпоративних прав у 2013 році позивачем не здійснювався. Об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб від операції з купівлі частки у статутному капіталі (корпоративних прав) товариства не виник. Тому така операція не підлягала декларуванню.

Разом з тим, витрати на придбання інвестиційного активу повинні бути враховані позивачем при визначенні інвестиційного прибутку/збитку при відчуженні цього активу в періоді, в якому така операція буде мати місце, що і буде відображено у відповідній річній податковій декларації.

Виходячи із вищевикладених норм ПК України, суд вважає, що корпоративні права не є товаром, тому на них не поширюється дія частини «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України і правила визначення звичайної ціни.

Виходячи зі змісту статей 109-113 Податкового Кодексу України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що в разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 3 716 473,19 грн. (2 973 178,55 грн. - основний платіж; 743 292,64 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи)) було здійснено відповідачем протиправно, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.

Оцінюючи подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 30 грудня 2014 року № .

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко