Справа № 2а-7082/09/1770
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-7082/09/1770

02 лютого 2015 року 15год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Драка С.І.,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Дубровицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
доОСОБА_3
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Дубровицька міжрайонна державна податкова інспекція 13 листопада 2009 року звернулася до суду з адміністративним позовом про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності- фізичної особи ОСОБА_3 податкової заборгованості в сумі 65920,94 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року позов задоволено повністю: присуджено до стягнення податковий борг в сумі 65920,94 грн. за рахунок активів, в тому числі по податку з доходів фізичних осіб в сумі 63880,94 грн., по податку на додану вартість в сумі 2040,00 грн. Львівський апеляційний адміністративний суд 31 жовтня 2013 року апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 задовольнив, постанову Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 2а-7082/09/1770 скасував, прийняв нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовив повністю.

8 грудня 2014 року Вищий адміністративний суд України касаційну скаргу Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області задовольнив частково: постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 року та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 20.04.2010 року скасував, справу направив на новий розгляд.

Справа надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду і призначена до слухання в судовому засіданні.

17 січня 2015 року представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить зменшити суму позовних вимог до 2040 грн. податкового боргу по податку на додану вартість. Представник позивача в судовому засіданні пояснив суду, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року апеляційну скаргу Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено частково, податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.03.2009 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 63880,94 грн. скасовано, а податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.03.2009 року в сумі 2040 грн. залишено без змін. Тому, станом на 31.12.2014 року за фізичною особою-підприємцем існує податковий борг по податку на додану вартість в сумі 2040 грн., який позивач просить суд стягнути з відповідача.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, проти стягнення податкового боргу заперечує з наступних підстав. Як зазначає представник, органом податкової служби позивачу були надіслані податкові вимоги від 14.08.2009 року та від 22.09.2009 року на суму податкового боргу по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 63880,94 грн. і по податку на додану вартість в розмірі 2040 грн., на загальну суму 65920,94 грн. Однак, у зв'язку з оскарженням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 податкових повідомлень-рішень в судовому порядку, і як наслідок, скасуванням податкового повідомлення-рішення, яким визначено зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 63880,94 грн., податковий борг відповідача склав лише 2040 грн. заборгованості по податку на додану вартість. А тому, внаслідок зменшення податкового боргу, податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.03.2009 року, яким визначено податкове зобов'язання по ПДВ в сумі 2040 грн., і самі податкові вимоги від 14.08.2009 року та від 22.09.2009 року на суму 65920,94 грн., відповідно до вимог ст. 60 Податкового кодексу України є відкликаними. Нову податкову вимогу Дубровицька МДПІ відповідачу не надсилала, а тому, на думку представника відповідача, права на стягнення податкового боргу у позивача немає. Крім того, представник відповідача зазначив, що підприємницька діяльність ОСОБА_3 припинена 16.07.2014 року за власним рішенням, а тому позовні вимоги Дубровицької МДПІ безпідставні. Представник ОСОБА_3 просить суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В ході судового розгляду судом на підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін було здійснено заміну позивача з Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області на Дубровицьку об'єднану державну податкову інспекцію головного управління ДФС у Рівненській області, та у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності заміну відповідача з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 на відповідача - ОСОБА_3.

Судом встановлено, що з 26 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року та з 16 березня 2009 року по 19 березня 2009 року Дубровицькою міжрайонною державною податковою інспекцією Рівненської області було проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання платником податків фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2006 р. по 31.12.2008 р.

По результатах перевірки складено акт № /17- від 23.03.2009 р. (а.с.6-18) та встановлено порушення вимог:

- п. 1 ст. 13, 14 р. ІV Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», а саме: в 2006-2007 роках не включено в об'єкт оподаткування та не оподатковано доходи отримані від зайняття підприємницькою діяльністю інші, ніж зазначено в Свідоцтві про сплату єдиного податку. В результаті донараховано податок з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 63880,94 грн., в т.ч. в 2006 році - 9107,59 грн., 2007 році - 54773,35 грн.;

- абз. «а» пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ не подано податкові декларацій з ПДВ за період, коли підприємець не зареєструвався платником, тобто за лютий-червень 2006-2007 рр. та лютий-березень 2008 року.

За наслідками проведеної перевірки позивачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.04.2009 р. № /0 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 63880,94 грн. та № 01/0 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість, зокрема по штрафних санкціях, в сумі 2040 грн.

В порядку апеляційного узгодження позивачем сум податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість Дубровицька МДПІ скарги суб'єкта підприємницької діяльності залишила без задоволення та прийняла податкові повідомлення-рішення від 23.04.2009 року № /1 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 63880,94 грн. та № 01/1 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість, зокрема по штрафних санкціях, в сумі 2040 грн. (а.с.19,20).

18 серпня 2009 року відповідачу було вручено першу податкову вимогу від 14.08.2009 року № 1/444 на загальну суму 65920,94 грн. податкового боргу (а.с.28), а 24.09.2009 року - другу податкову вимогу № 2/482 від 22.09.2009 року (а.с.29).

Відповідно до пп.5.2.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (чинного на момент спірних відносин) процедура адміністративного оскарження закінчується останнім днем строку, передбаченого пп.5.2.2 цього пункту для подання заяви про перегляд рішення контролюючого органу, у разі коли така заява не була подана у зазначений строк.

Пункт 5.2.2 статті 5 Закону № 2181 регламентує, що у разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

Так як відповідач повторної скарги не подавав, то процедура адміністративного оскарження закінчилася днем отримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 рішення Дубровицької МДПІ від 23.04.2009 року про результати розгляду первинної скарги.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. (Підпункт 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181).

Згідно пп.5.4.1 ст.5 Закону №2181 узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків. Виникнення податкового боргу пов'язане із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку. Для випадків апеляційного порядку узгодження сум податкового зобов'язання строк сплати визначається пунктом 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» і становить 10 днів. Відповідно до пп.6.2.1 Закону у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Згідно з п.3.1.1 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та п.11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (чинному на час спірних правовідносин) державні податкові інспекції мають право подавати позови про стягнення заборгованості підприємств, установ організацій та громадян за рахунок їх майна, і активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення податкового боргу.

За таких обставин, на момент звернення Дубровицької МДПІ до суду - 13 листопада 2009 року - податкове зобов'язання відповідача, визначене в податкових повідомленнях-рішеннях від 23.04.2009 року № /1 та № 01/1, було узгодженим та не сплаченим у визначений законом строк, а тому вважалося податковим боргом підприємця, право на звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення якого регламентувалося законом.

Відповідно до приписів п.п. 5.2.4 п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Як встановлено судом, 22 березня 2010 року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Дубровицької МДПІ від 23.04.2009 року № /1 та № 01/1 (а.с.193-197). Саме з цього моменту податкові зобов'язання перейшли зі статусу податкового боргу в статус неузгоджених податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість.

Рівненським окружним адміністративним судом 6 травня 2010 року прийнято судове рішення у справі № 2а-1289/10/1770 про скасування податкових повідомлень-рішень Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції від 30.03.2009 року за № /0 та № 01/0 та від 23.04.2009 року № /1 та № 01/1. Відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 року скасована, позов суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 задоволено частково: скасовано податкові повідомлення-рішення Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції від 30.03.2009 року за № /0 та від 23.04.2009 року № /1, якими визначено податкове зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 63880,94 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 03.02.2014 року Дубровицькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 06.05.2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року. Ухвалою ВАСУ від 24.02.2014 року касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року у справі № 2а-1289/10/1770 повернуто скаржнику.

Тому, з врахуванням суті прийнятих судових рішень, та порядку набрання ними законної сили по даній справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 про скасування податкових повідомлень-рішень Дубровицької МДПІ, податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 2040 грн. стало узгодженим і набуло статусу податкового боргу в момент набрання постановою Львівського апеляційного адміністративного суду законної сили, а саме в момент її проголошення - 4 грудня 2013 року.

Львівським апеляційним адміністративним судом у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до Дубровицької МДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень встановлено, що обсяг виручки відповідача за реалізацію товарів, робіт, послуг у 4 кварталі 2005 року становив 305700,20 грн., у 3-4 кварталах 2006 року - 433420 грн., у 3-4 кварталах 2007 року - 486874 грн. Відповідно до позиції апеляційної інстанції, СПД-ФО ОСОБА_3 зобов'язана була зареєструватися в 2006 року (1-2 кварталах), в 2007 році (1-2 кварталах) та в 1 кварталі 2008 року платником податку на додану вартість і відповідно подавати до податкового органу податкові декларації. Тому, податковим органом правомірно визначено порушення підприємцем Закону України «Про податок на додану вартість», а саме - неподання податкової декларації з податку на додану вартість за вказаний звітний період за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність податкового боргу ОСОБА_3 по податку на додану вартість в сумі 2040 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням від 30.03.2009 року за № /0 та від 23.04.2009 року № /1.

Відповідно до вимог пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Відповідно до п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено право органу державної податкової служби звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до задоволення повністю.

Заперечення представника відповідача безпідставні та необґрунтовані, оскільки твердження про те, що внаслідок зменшення податкового боргу, податкове повідомлення-рішення № /0 від 30.03.2009 року, яким визначено податкове зобов'язання по ПДВ в сумі 2040 грн., і самі податкові вимоги від 14.08.2009 року та від 22.09.2009 року на суму 65920,94 грн., відповідно до вимог ст. 60 Податкового кодексу України є відкликаними, спростовуються нормами законодавства.

Так, відповідно до п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року скасовано податкові повідомлення-рішення Дубровицької міжрайонної державної податкової інспекції від 30.03.2009 року за № /0 та від 23.04.2009 року № /1, якими визначено податкове зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб у сумі 63880,94 грн. Однак, податкове повідомлення-рішення від 30.03.2009 року за № /0 та від 23.04.2009 року № /1, яким визначено податкове зобов'язання по ПДВ в сумі 2040 грн., судовим рішенням не скасоване, сума грошового зобов'язання не зменшена. Відповідно і сума податкового боргу в податковій вимозі по податку на додану вартість рішенням суду не зменшена і не скасована.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення від 30.03.2009 року за № /0 та від 23.04.2009 року № /1 та податкові вимоги 14.08.2009 року та від 22.09.2009 року не вважаються відкликаними. Тому, в даному випадку, згідно з п.59.5 ст. 59 ПК України, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається), оскільки після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі.

Крім того, посилання представника відповідача на безпідставність позовних вимог Дубровицької ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_3 припинила свою підприємницьку діяльність, тому не може відповідати за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до вказаних норм та позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13, у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, зобов'язання фізичної особи не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки сама фізична особа не перестає існувати і відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Тому, позовні вимоги Дубровицької ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу по податку на додану вартість в сумі 2040 грн. підлягають до задоволення.

Судові витрати по справі згідно ч. 4 ст. 94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 до Державного бюджету України заборгованість з податку на додану вартість у сумі 2040 (дві тисячі сорок) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.