Справа № 817/3956/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3956/14

16 лютого 2015 року 13год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Мельничук О.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Іваницька Н.О.,

третя особа: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області Іваницької Наталії Олександрівни ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.04.2014 року про державну реєстрації права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

На підставі клопотання позивача від 12.01.2015 року (а.с.44), керуючись ст.52 КАС України, суд допустив заміну первинного відповідача - Реєстраційну службу Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області на належного - Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області Іваницьку Наталію Олександрівну (далі - державний реєстратор).

В ході судового розгляду справи, у відповідності до ч.2 та ч.3 ст.53 КАС України протокольною ухвалою суду від 24.12.2014 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі - ОСОБА_3.) (а.с.40).

Заявою від 12.01.2015 року (вх.№194/15) представником позивача змінено підставу адміністративного позову та викладено прохальну частину у наступній редакції: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1984558 від 26.04.2013 Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області Іваницької Наталії Олександрівни щодо реєстрації права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.(а.с.46-51).

В судовому засіданні позивач позов з врахуванням заяви від 12.01.2015 року підтримав повністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 21.10.2014 року звернувся з заявою до Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 грудня 2010 року. Пояснив, що 23.10.2014 року відповідачем відмовлено в такій реєстрації, оскільки заявлене право вже зареєстроване: 26.04.2013 року було проведено державну реєстрацію права власності на 3/8 частки вказаного житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 2-118/10 від 07.05.2010 року за ОСОБА_3 Вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1984558 від 26.04.2013 року порушує його законні права та інтереси, так як державний реєстратор, реєструючи право власності за ОСОБА_3 на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, не було звернуто увагу на те, що право власності на нерухоме майно за вказаною адресою, частка 1/1, зареєстроване за ОСОБА_4 Стверджував, що державним реєстратором не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. При цьому, звертає увагу, що підставою проведення державної реєстрації, державний реєстратор зазначає рішення суду по справі № 2-118/10 від 07.05.2010 року, однак резолютивна частина вказаного рішення не вказує на право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та подала письмові заперечення (вх. №24398/14 від 19.02.2014 року, вх. №676/15 від 17.01.2015 року) (а.с.20-22, 56-58). В обґрунтування своїх заперечень вказала, що за ОСОБА_3 було здійснено державну реєстрацію права власності на 3/8 частки вказаного житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 2-118/10 від 07.05.2010 року, яке набрало законної сили. Стверджувала, що при прийнятті оспорюваного рішення було дотримано всіх вимог чинного законодавства, жодних підстав для відмови у державній реєстрації на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 не було. За таких обставин, просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судовому засіданні повідомила, що законні підстави для задоволення вказаного позову відсутні, а тому просила суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21.10.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 грудня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстр. №5560, зареєстрованого КП "Архітектор" Дубенської міської ради в Електронному реєстрі права власності 17.01.2011 року (а.с.9).

23.10.2014 року Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області Іваницькою Наталією Олександрівною прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с.7).

Зі змісту даного рішення вбачається, що заявлене право вже зареєстровано, 26.04.2013 року було проведено державну реєстрацію права власності на 3/8 частки вказаного житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 2-118/10 від 07.05.2010 року за ОСОБА_3

Позивач, не погодившись з рішенням Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області Іваницької Наталії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1984558 від 26.04.2013 року щодо реєстрації права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаному рішенню про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1984558 від 26.04.2013 року, суд виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за №1952-ІV від 01.07.2004 року з подальшими змінами та доповненнями (далі - Закон №1952), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №703).

Статтею 2 Закону №1952 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 цього ж Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено ст.15 даного Закону.

Так, ч.1 ст. 15 встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру прав;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

В силу вимог ч.1 ст.19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Одночасно, пунктом 26 Порядку №703 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

В силу вимог п.п. 10 п.27 Порядку №703 рішення суду, що набрало законної сили, щодо прав власності та інших речових прав на нерухоме майно є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №960627 для державного реєстратора було подано рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 2-118/10 від 07.05.2010 року, квитанція за сплату державного мита №к4/М/66 від 22.04.2013 року, квитанція за надання витягу №к4/М/65 від 22.04.203 року, ксерокопія паспортних даних, СР658654, виданий 23.12.1999 року Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області та ксерокопія податкового номера № від 12.07.2001 року, що підтверджується карткою прийому заяви №1890580 від 23.04.2013 року (а.с.26).

При цьому, судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 2-118/10 від 07.05.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13.07.2010 року (а.с.24-25), постановлено позов задовольнити: внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 22.04.2009 року ОСОБА_6 державним нотаріусом Першой Дубенської нотаріальної контори реєстр №491 визнавши за ОСОБА_3 право на 1/2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_7, а саме на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.23).

Згідно з п.12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до ст.24 Закону №1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

В силу вимог ч.4 цієї ж статті відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з

підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Таким чином, правовий аналіз вказаних норм свідчить, що законодавцем чітко встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 надала відповідачу усі необхідні для реєстрації права власності документи, передбачені чинним законодавством України, і, на переконання суду, правових підстав для відмови в реєстрації права власності на 3/8 частки житлового будинку за господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, у відповідача не було. За таких обставин, державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав від 26.04.2013 року №1984558 (з відкриттям розділу) (а.с.76).

Державним реєстратором було внесено дану інформацію до Державного реєстру речових прав нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.77).

Одночасно, 26.04.2013 року державним реєстратором начальнику відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області було направлено лист №09.3-24/75, яким повідомлялося, що враховуючи, що 09.06.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №11270952 було зареєстровано обтяження, а саме: арешт нерухомого майна на вказане домоволодіння, даний запис було перенесено до Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №3, а відомості про дане обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна погашено (а.с.78).

Твердження позивача щодо обов'язку державного реєстратора відмовити ОСОБА_3 у державній реєстрації права власності у зв'язку з наявністю в Реєстрі прав власності інформації про право власності на вказаний об'єкт нерухомості за ОСОБА_4 відхиляються судом як такі, що суперечать фактичним обставинам справи та нормам законодавства.

В силу вимог ст.2 Закону №1952 державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Суд звертає увагу, що поняття державної реєстрації прав, що діяло до 01.01.2013 року, Реєстру прав власності на нерухоме майно, процедури такої державної реєстрації прав регулювалося Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, як втратило чинність з 01.01.2013 року.

Системний аналіз норм Закону №1952 та Порядку №703 дає підстави вважати, що державний реєстратор у своїй діяльності використовує дані старого Реєстру прав власності в окремих визначених законодавцем випадках, а саме:

- надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст.8 Закону №1952);

- під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності або іншого речового права на таке майно. У разі наявності записів про обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та/або Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державний реєстратор переносить відповідні записи до розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна. Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надсилає рекомендованим листом органові або посадовій особі, якими встановлено обтяження речових прав на нерухоме майно, особі, в інтересах якої встановлено обтяження, письмове повідомлення про прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі прав та перенесення ним відомостей про обтяження речових прав на таке нерухоме майно до даного Реєстру (за наявності у зазначених реєстрах відомостей про місцезнаходження (адресу) органу (особи) (пп.92-95 Порядку №703).

Процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно визначено Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 року.

Згідно абз.2 п.3 Порядку №1844/5 від 14.12.2012 року відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв /запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Таким чином, як вбачається з вказаних норм та підтверджується поясненнями відповідача в судовому засіданні, державний реєстратор, під час розгляду заяви ОСОБА_3 про державну реєстрацію права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, у відповідності до наданих їй повноважень могла використовувати дані старого Реєстру прав власності щодо вказаного об'єкта нерухомості, однак не виключати такі дані з реєстру.

На виконання обов'язків, передбачених Законом №1952 та Порядком №703, державний реєстратор Іваницька Н.О. зареєструвала право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю підстав для відмови в такій реєстрації, з відкриттям розділу та перенесено зареєстроване обтяження до створеного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що повідомлено начальника відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, чим виконала обов'язок, встановлений п.94 Порядку №703.

Щодо посилання позивача на п.5 ч.1 ст.24 Закону №1952, яким визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону, суд зазначає наступне.

Вказана норма діючого законодавства кореспондує з нормою Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5, а саме п.3.5.7, відповідно до якої реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом.

З наведеного слідує, що саме набуття права власності на підставі правочину або ж у наслідок відчуження - єдина підстава, яка дає можливість відмовити у проведенні державної реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна, якщо вони відбулись за наявності у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони на відчуження відповідного об'єкта нерухомого майна.

При цьому, слід зазначити, що відчуження майна у цивільному праві - це один із способів здійснення власником правомочності розпорядження належним йому майном шляхом передачі цього майна у власність іншим особам (тобто перехід права власності від одного власника до іншого). Відчуження завжди пов'язане з припиненням права власності попереднього право набувача.

В силу вимог ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (будь-який договір, заповіт тощо). Водоночас, судове рішення не є правочином в розумінні норм чинного законодавства.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 не здійснювала відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 а лише підтверджувала встановлений рішенням суду факт набуття нею права власності на 3/8 вказаного будинку, а тому підстав для відмови в проведенні державної реєстрації вказаного факту не було.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно п.9 ч.2 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є обов'язковість рішення суду.

У відповідності до ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 27.07.2004 року по справі "Ромашов проти України" констатовано, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов'язальне судове рішення залишалось без дієвим на шкоду одній зі сторін.

Згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішення суду, що набрало законної сили, має силу закону. Ознаками судового рішення, як правозастосовчого акта, є його незмінність, обов'язковість та здійсненність. Таким чином, суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 нівелювало б обов'язковість реалізації (виконання) рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.05.2010 року, яке набрало законної сили.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1984558 від 26.04.2013 року відповідає вказаним критеріям правомірності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини в їх сукупності, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1984558 від 26.04.2013 року прийняте відповідачем з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому не підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності на 3/8 частки вказаного житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 2-118/10 від 07.05.2010 року за ОСОБА_3 є обґрунтованим, а, отже, позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 94 КАС України, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.