Справа № 802/594/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2015 р. Справа № 802/594/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації щодо несвоєчасного повідомлення про права та обов'язки позивача, передбачені пунктом 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року, та ненадання довідки-рахунку з розрахунковою сумою для викупу автомобіля, визнати поважною причину пропуску строку подання заяви до відповідача про викуп автомобіля після смерті чоловіка ОСОБА_2 та поновити строк для подачі такої заяви, а також зобов'язати відповідача надати дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що листом № 04-6122 від 30.12.2014 року відповідач відмовив їй у наданні дозволу на сплату залишкової вартості і переоформлення автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був наданий у користування її чоловіку ОСОБА_2 як інваліду. Дана відмова мотивована тим, що відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту населення, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми сплаченої за нього інвалідом. Оскільки з дня смерті ОСОБА_2 пройшло більше шести місяців, у Департамента відсутні правові підстави надати дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля та на його переоформлення. Позивачка з відмовою не погоджується і зазначає, що такий строк був пропущений з поважних причин, оскільки після смерті чоловіка в неї погіршився стан здоров'я, що унеможливило своєчасне звернення до відповідача. Крім того, Департамент був зобов'язаний своєчасно надіслати їй повідомлення про можливість викупу автомобіля після смерті чоловіка, однак таке повідомлення надійшло до неї тільки 14.01.2015 року.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, що однак не перешкоджає вирішенню справи за його відсутності в силу положень ч. 4, 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які є у справі, суд доходить висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) отримав автомобіль ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року (далі - Порядок).

Згідно із свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 10.06.2014 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 10.06.2014 року зроблено актовий запис № 160.

Таким чином, на час смерті інваліда ОСОБА_2 строк експлуатації вищезазначеного автомобіля становив менше 10 років.

Водночас з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 до дня смерті останнього проживали однією сім'єю по АДРЕСА_1. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Як стверджує позивачка, у грудні 2014 року вона, як член сім'ї інваліда, звернулась до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації із заявою про надання їй згоди на сплату залишкової вартості та переоформлення автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був перебував у користування інваліда ОСОБА_2

Листом № 04-6122 від 30.12.2014 року відповідач відмовив позивачці ОСОБА_1 у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що нею пропущено шестимісячний термін для сплати залишкової вартості автомобіля. Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам і правомірності дій відповідача, суд керується наступними мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Частинами 1, 2 статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку на даний час врегульовано Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року (далі - Порядок).

Так, пунктом 16 вказаного Порядку (в редакції чинній на момент прийняття рішення про видачу автомобіля ОСОБА_2В.) було визначено, що іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом. Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці.

Разом із тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 826 від 08.09.2010 року "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999" внесено зміни до п. 16 Порядку та встановлено, що іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці.

Таким чином, нові положення Порядку установлюють обмеження й зобов'язання, яких не було у попередній редакції Порядку, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, їх застосування безпосередньо порушує права члена сім'ї інваліда.

Суд також зауважує, що зі смертю ОСОБА_2 не виникли нові права та обов'язки, оскільки правовідносини стосовно спірного автомобіля є єдиними з часу його надання інваліду та відповідно до Порядку продовжилися й після надання автомобіля як щодо використання його в інтересах інваліда, так і щодо залишення автомобіля членам сім'ї в разі смерті інваліда згідно з умовами, передбаченими п. 16 цього Порядку. Тобто правовідносини як форма соціального забезпечення громадянина-інваліда, які виникли на підставі факту передачі автомобіля ОСОБА_2 були триваючими за своїм характером і стосувалися не тільки інваліда, а й третіх осіб (членів його сім'ї) у разі смерті інваліда та не могли бути припиненими шляхом внесення змін до правового акта або втрати ним чинності.

Таким чином, застосування до спірних правовідносин положень Порядку в новій редакції означало б фактичне погіршення становища особи та порушувало конституційний принцип, закріплений у статті 58 Конституції України.

Наведена вище позиція підтверджується практикою Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 30.01.2012 року.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про протиправність відмови Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у наданні ОСОБА_1 дозволу на сплату залишкової вартості автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, для його викупу у власність.

Водночас суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, адже у даному випадку предметом спору фактично є відмова відповідача у наданні вищевказаного дозволу, викладена у листі за № 04-6122 від 30.12.2014 року, а не його певна протиправна бездіяльність.

Крім того, чинним законодавством не передбачено обов'язку Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації повідомляти членів сім'ї померлого інваліда про право викупу автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інваліда, а також можливості поновлення строку для подачі до управлінь соціального захисту або управлінь виконавчої дирекції заяви про викуп залишкової вартості автомобіля після смерті інваліда, пропущеного з поважних причин.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В силу вимог ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, з метою захисту порушених прав позивача суд приходить до переконання про необхідність виходу за межі позовних вимог та часткового задоволення адміністративного позову, а саме шляхом визнання протиправною відмови Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у наданні ОСОБА_1 дозволу на сплату залишкової вартості автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, для його викупу та переоформлення у власність та зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 такий дозвіл. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути частину понесених нею і документально підтверджених судових витрат у даній справі, а саме 24,36 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у наданні ОСОБА_1 дозволу на переоформлення у власність автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, який належав інваліду ОСОБА_2.

Зобов'язати Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації надати ОСОБА_1 дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля ЗАЗ 11027, 2005 року випуску, шасі V-1200, НОМЕР_3, для його викупу та переоформлення у власність.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович