Справа № К/9991/89531/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/89531/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Швеця В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року в справі за його позовом до Харківської обласної митниці, Державної митної служби України про поновлення на посаді та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому зазначав, що з серпня 1995 року проходив публічну службу в митних органах. У вересні 2010 року звільнений з посади провідного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Товарний» Харківської обласної митниці на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця).

Уточнивши позовні вимоги просив визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної митної служби України від 29 вересня 2010 року № 1834-к в частині припинення перебування на державній службі в митних органах, поновити на посаді провідного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Товарний» Харківської обласної митниці та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом голови Державної митної служби України від 09 вересня 2010 року № 1029 з метою об'єктивного і усебічного з'ясування обставин неналежного виконання службових обов'язків працівниками Сумської та Харківської митниць під час здійснення митного контролю та митного оформлення окремих видів товарів за вантажними митними деклараціями від 18 січня 2010 року №№ 800000016/2010/420400, 800000016/2010/420401, 800000016/2010/420398 та від 15 січня 2010 року № 800000016/2010/420428, а також з урахуванням результатів службового розслідування проведеного відповідно до наказу Державної митної служби України від 05 серпня 2010 року №879, призначено службове розслідування.

Актом № 19/2010 службового розслідування від 20 вересня 2010 року було встановлено, що ОСОБА_4 в порушення вимог п.6.6 Порядку здійснення митного контролю та митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року №314, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 квітня 2005 року за №439/10719 та Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12 грудня 2005 року №1227, прийнято вантажну митну декларацію до оформлення шляхом проставляння відбитка штампа ПМК у графі D основного аркушу та додаткових, а також підпису свого прізвища й часу прийняття вантажної митної декларації до оформлення на першому основному аркуші декларації (12-55), присвоєння 18 січня 2010 року вантажній митній декларації реєстраційних номерів 800000012/0/110209 та 800000012/0/110212, проставляння штампу ПМК на товаросупровідних документах; присвоєння Інформаційним аркушам митного контролю товарів номерів, що відповідають реєстраційним номерам вантажних митних декларації, при відсутності документа, який підтверджує повноваження декларанта.

Відсутність пропозицій від ОСОБА_4 про потребу проведення митного огляду свідчить про ігнорування ним вимог листа Департаменту аналітичної роботи, управління ризиками та аудиту Державної митної служби України від 28 грудня 2009 року №7-3/2367-ЕП, яким доводяться не тільки результати моніторингу даних ЄАІС ДМСУ, які свідчать про переміщення товару «Яблук» з порушенням митного законодавства протягом другого півріччя 2009 року, а також наголошено, що «митний огляд проводити із залученням посадових осіб служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил, обов'язковим зважуванням та застосуванням інших форм контролю, необхідних для однозначної ідентифікації переміщуваних вантажів».

Також ОСОБА_4 допустив грубе порушення вимог Порядку формування інформаційного коду результатів проведення митного огляду товарів і транспортних засобів, затвердженого наказом Державної митної служби України від 15 липня 2004 року №521, у пункті 2.3. якого зазначено, що якщо митний огляд не проводився, то формування інформаційного коду не здійснюється й інформація до вантажної митної декларації та її електронної копії не вноситься. Незважаючи на це, в графі D/J ВМД за №№ 800000012/0/110209, 800000012/0/110212 від 18 січня 2010 року внесено сформований інформаційний код 1/1-0-0/1/00/6/2.

Наказом голови Державної митної служби України від 29 вересня 2010 року № 1834-к припинено 30 вересня 2010 року перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_4, провідного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Товарний» Харківської обласної митниці за порушення Присяги державного службовця на підставі пункту 6 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги державного службовця не є дисциплінарним стягненням, а є підставою для припинення державної служби згідно Закону України «Про державну службу» і відповідно застосування вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» щодо строків та порядку накладення дисциплінарних стягнень є безпідставним. Наказ про припинення перебування позивача на державній службі було винесено з дотриманням процедури та є обґрунтованим.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу України посадові особи митної служби України, вперше прийняті на службу до митних органів, приймають Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Зокрема, у частині другій статті 17 даного Закону наведено текст Присяги: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю, здійснюється згідно з цим Законом, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно зі статтею 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом і лише в частині, що ним не регулюється, - Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини другої статті 410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Статуту зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули Статуту зазначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Відповідно до статті 21 Статуту порушення службової дисципліни - це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема, невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать: 1) порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; 2) порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

Системний аналіз спеціальних і загальних норм права, наведених у статті 21, частині першій статті 22, статті 31 Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону України «Про державну службу», свідчить, що за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Статуту, частині другій статті 9 Закону України «Про державну службу», найбільш суворим з яких є звільнення. У пункті 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Отже, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців може бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушення.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Отже, правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, - Законом України «Про державну службу». Тобто дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Статуту. Норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту, оскільки припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи митної служби України дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.

При цьому наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення з митного органу, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, в постанові від 21 січня 2014 року в справі № 21-479а13.

Враховуючи зазначене, судове рішення Верховного Суду України, яке відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи вбачається, що вони дійшли помилкового висновку про правомірність звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу».

Оскільки обставини справи в частині позовних вимог, що стосуються поновлення на посаді, встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, то відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення в цій частині та ухвалити нове.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Проте, касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити тривалість вимушеного прогулу, тому судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимуше-

ного прогулу відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року скасувати й в частині, що стосується поновлення на роботі ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити й поновити ОСОБА_4 на посаді провідного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Товарний» Харківської обласної митниці.

У частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ В.В. Швець /підпис/