Справа № 2а-12043/10/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/63048/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2011

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011

у справі № 2а-12043/10/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до 1. Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси;

2. Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси від 08.11.2010 № та рішення Регіонального управління Департаменту САТ ДПА України в Одеській області від 08.11.2010 № 150825 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 30276,40 грн. та 8800,00 грн. відповідно.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011, у задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне встановлення судами обставин справи, недоліки при складанні та направленні акту перевірки, не співрозмірну суму застосованих штрафних санкцій та скрутне матеріальне становище.

Регіональним управлінням Департаменту САТ ДПА України в Одеській області подано заперечення на касаційну скаргу, в яких відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до статті 55 КАС України судом касаційної інстанції за клопотанням Головним управлінням Міндоходів в Одеській області здійснено заміну відповідача-2 у справі - Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в Одеській області його правонаступником - Головним управлінням Міндоходів в Одеській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Київському районі м. Одеси здійснено позапланову виїзну перевірку господарської одиниці, - павільйону, належної позивачці, яка перебувала на загальній системі оподаткування.

За результатами проведення вказаної перевірки складено акт від 07.10.2010 №514/32-02/НОМЕР_2, на підставі якого прийнято оспорювані рішення від 08.11.2010 № та № 150825.

Рішенням ДПІ у Київському районі м. Одеси від 08.11.2010 № до позивачки застосовані штрафні (фінансові) санкції в загальній сумі 30276,4 грн., в т.ч.:

в сумі 318 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час проведення перевірки) (далі - Закон № 265/95-ВР) за порушення п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, що полягало в проведенні розрахункової операції в загальній сумі 63,60 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій;

в сумі 2927 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95 ВР за порушення п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95 ВР, що полягало у зберіганні на місці проведення розрахунків коштів від реалізації товарів в сумі 585,4 грн., які не були обліковані у встановленому порядку;

в сумі 27031,4 грн. на підставі ст. 20 Закон №265/95-ВР за порушення п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР, що полягало у здійсненні реалізації необлікованого у встановленому порядку товару в сумі 13515,7 грн.

Рішенням Регіонального управління Департаменту САТ ДПА України в Одеській області від 08.11.2010 № 150825 до позивачки застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 8800 грн., в т.ч.:

в сумі 1000 грн. за порушення вимог постанови КМУ «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30.10.2008 № 957, що полягало в здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоям за цінами, нижчими від мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої;

в сумі 3400 грн. за порушення ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час проведення перевірки) (далі - Закон №481/95-ВР), що полягало в зберіганні алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного збору встановленого зразка;

в сумі 3400 грн. за порушення ч. 11 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, що полягало в здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії;

в сумі 1000 грн. за порушення ч. 13 ст. 18, ст. 11-1 Закону № 481/95-ВР, що полягало в здійсненні роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими, ніж встановлені виробником таких виробів.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин в частині вирішення вимог щодо рішення від 08.11.2010 № суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закону № 265/95-ВР) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі якого податковим органом до позивача застосовані фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), передбачена відповідальність за непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій.

Враховуючи достовірно встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо підтвердження матеріалами справи факту непроведення розрахункових операцій в сумі 63,6 грн. через реєстратор розрахункових операцій, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про правомірне застосування до позивачки штрафних (фінансових) санкцій в сумі 318 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що штрафні (фінансові) санкції у сумі 2927 грн. до позивачки застосовано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95 ВР за порушення, яке податковим органом визначено як зберігання на місці проведення розрахунків коштів від реалізації товарів, які не були обліковані у встановленому порядку. При цьому податковий орган вказує, що такі дії є порушенням вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95 ВР.

Утім, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95 ВР не передбачено обов'язку суб'єктів господарювання щодо зберігання на місці проведення розрахунків коштів від реалізації товарів, які не були обліковані у встановленому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції за такі порушення:

- проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг);

- непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи;

- невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня;

- нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання.

Наведений вичерпний перелік дій (бездіяльності), які можуть бути підставою для застосування санкцій за цим пунктом, а також Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вцілому не передбачає застосування до господарюючого суб'єкта штрафних санкцій у разі зберігання на місці проведення розрахунків коштів від реалізації товарів, які не були обліковані у встановленому порядку.

Судами попередніх інстанцій належним чином не з'ясовано суть порушення, за яке застосована штрафна санкція в сумі 2927 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95 ВР, та правомірність застосування такої санкції.

Відповідно до ст. 20 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб-підприємців, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Натомість фізичні особи-підприємці, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог п. 12 ст. 3 та ст. 6 Закону № 265/95-ВР були зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова ДПС, третя особа - ДПА у Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України, які, своєю чергою, зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Разом з тим положення Закону № 265/95-ВР не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку фізичною особою-підприємцем, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої була визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64.

Форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Таким чином, дотримання порядку ведення позивачкою такої книги не має значення для правильності вирішення справи.

До документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження товару, наприклад: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Судом касаційної інстанції з'ясовано, що в акті перевірки зафіксовано, що порушення позивачем п. 12 п. 1 ст. 3 ст. 3 Закону №265/95-ВР обґрунтовано виявленим фактом відсутності відповідних прибуткових документів на товар (накладних).

Разом з тим суди попередніх інстанцій вказують на те, що здійснення позивачем реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, встановлене податковим органом у зв'язку з дослідженням Книги обліку доходів і витрат форми №10, що суперечить акту перевірки.

При вирішенні справи слід належним чином з'ясувати обставини, з якими контролюючий орган пов'язує порушення вимог п. 12 п. 1 ст. 3 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Закон № 265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов'язує суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Таким чином, дія Закону № 265/95-ВР поширюється на суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, і не поширюється на суб'єктів господарювання, які таких операцій не здійснюють.

Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Таким чином, розрахункова операція у розумінні Закону № 265/95-ВР характеризується здійсненням розрахунків за товар в місці отримання такого товару.

Враховуючи наведене, у справі мають бути встановлені обставини щодо здійснення/не здійснення позивачем у період, за який зафіксовано актом перевірки реалізацію необлікованих товарів, розрахункових операцій; суму розрахункових операцій. При цьому слід з'ясувати, на підставі яких доказів відповідач встановив суму здійснених позивачем розрахункових операцій, в межах яких позивачем було здійснено, за висновками відповідача, реалізацію не облікованих у встановленому порядку товарів, та чи підтверджується ця обставина належними і допустимими доказами.

Таким чином, оскаржувані судові рішення в частині вирішенні позовних вимог про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2927 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95 ВР за порушення п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95 ВР, що полягало у зберіганні на місці проведення розрахунків коштів від реалізації товарів в сумі 585,4 грн., які не були обліковані у встановленому порядку, та в сумі 27031,4 грн. - на підставі ст. 20 Закон №265/95-ВР за порушення п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР, що полягало у здійсненні реалізації необлікованого у встановленому порядку товару в сумі 13515,7 грн., є необґрунтованими.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи у зазначеній частині судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин в частині вирішення позовних вимог щодо рішення Регіонального управління ДСАТ ДПА України в Одеській області від 08.11.2010 №150825 суд касаційної інстанції виходить з такого.

Згідно ч. 10 ст. 18 Закону №481/95-ВР Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30.10.2008 № 957 встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва, зменшувати який суб'єкт господарювання при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями не має права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем здійснено реалізацію горілки «Пшенична» об'ємом 0,5 л, міцністю 40 % за ціною, яка є нижчою від встановленої мінімальної ціни на такий товар.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Абзац 14 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачає, що у разі зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв та тютюнових виробів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 100 відсотків вартості товару, але не менше 1700 гривень.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (Закону № 481/95 ВР) роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95 ВР до суб'єктів господарювання у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами без наявності ліцензій застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

З огляду на викладене, здійснення суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії є порушенням, за яке передбачено застосування фінансових санкцій.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, фактичне здійснення позивачем зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного збору встановленого зразку та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без ліцензії підтверджується матеріалами справи.

Позивач в касаційній скарзі не наводить обґрунтованих доводів в спростування вказаних обставин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11-1 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення. Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 1000 гривень.

Судами попередніх інстанцій на підставі первинних документів вставлено факт роздрібної торгівлі позивачкою тютюновими виробами за цінами, вищими, ніж встановлено виробником, зокрема, сигаретами «Парламент» за ціною 15,60 грн., що є вищою зазначеної виробником на пачці - 15 грн.

Посилання позивачки в обґрунтування касаційної скарги на те, що роздрібна ціна на реалізовані сигарети вище ціни, за якою сигарети були придбані, лише на 10 копійок, що, на її думку, є несуттєвим та спрямованим на досягнення незначної економічної вигоди, є необґрунтованими, оскільки законом заборонено здійснення продажу тютюнових виробів за цінами, вищими ніж ті, що вказані на пачках тютюнових виробів, незалежно від того, на скільки такі ціни продавцем завищені.

У касаційній скарзі позивачка не наводить обґрунтованих доводів щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи та не вказує на докази, які б поставили під сумнів правильність висновків судів про недоведеність обставин в частині вирішення позову про визнання протиправним та скасування рішення Регіонального управління Департаменту САТ ДПА України в Одеській області від 08.11.2010 № 150825, тому, враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені в ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень в цій частині не вбачається.

Враховуючи все вищенаведене, суд касаційної інстанцій дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги та:

скасування судових рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси від 08.11.2010 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 32885,4 грн. (2927 грн. + 27031,4 грн.) з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції;

залишення без змін судових рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси від 08.11.2010 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 318 грн. та рішення Регіонального управління Департаменту САТ ДПА України в Одеській області від 08.11.2010 № 150825 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 8800 грн.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011 скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси від 08.11.2010 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 32885,4 грн. (2927 грн. + 27031,4 грн.) та направити справу в цій частині на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2011 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси від 08.11.2010 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 318 грн. та рішення Регіонального управління Департаменту САТ ДПА України в Одеській області від 08.11.2010 № 150825 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 8800 грн. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун