Справа № 802/163/15-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 березня 2015 р. Справа № 802/163/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: Кушнір Б.В.

відповідача: Попова О.В., Кухарук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еталон"

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015 до Вінницького окружного адміністративного суду товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Еталон» (далі - ТОВ «Агро-Еталон», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми «Р» № 000050/2206 та № 000051/2206 від 31.12.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працівниками фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.07.2011 по 31.08.2014, за результатами якої складено акт № 0001/2-32-22-06/34020957 від 12.12.2014 та винесено податкові повідомлення форми «Р» № 000050/2206 від 31.12.2014, яким нараховано податкове зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на митну територію України в сумі 7030,77 грн. та штрафна санкція - 3515,38 гри. та № 000051/2206 від 31.12.2014, яким нараховано податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість товарів, що ввозяться па митну територію України в сумі 34280,95 грн. та штрафна санкція - 17140,47 грн.

З підстав, викладених у позовній заяві, позивач вважає вказані податкові повідомлення такими, що суперечать нормам митного та податкового законодавства, оскільки висновки акту перевірки не базуються на реальних обставинах під час митного оформлення товару, а тому просить визнати їх протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, з мотивів викладених у запереченнях та пояснили, що надані під час перевірки позивачем документи про розмір транспортних витрат, а саме довідки транспортних витрат не є первинними документами, тому вони не можуть бути використані при перевірці достовірності митної вартості товару. Зазначають, що розподіл транспортних витрат до митного кордону та після митного кордону має відображатися в актах виконаних робіт, а за відсутності такого розподілу витрати на транспортування імпортованих товарів після їх ввезення неможливо виділити з повної ціни транспортування таких товарів та неможливо обчислити, а тому транспортні витрати повинні бути включенні до митної вартості імпортованих товарів у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 20.10.2014 по 28.11.2014 відповідно до наказу Головного Управління Міндоходів у Вінницькій області від 07.10.2014 № 359 головним державним ревізором-інспектором відділу аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового та митного аудиту головного управління ДФС у Вінницькій області Кухаруком Олегом Олександровичем була проведена документальна планова виїзна перевірка стану дотримання TOB «Агро-Еталон» вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.07.2011 по 31.08.2014.

За результатами перевірки 12.12.2014 було складено акт № 0001/2-32-22-06/34020957, який встановлено порушення позивачем вимог ст. 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України № 4495-VI) та ст.267 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-ІV (далі - МК України № 92-IV), що призвело до заниження митної вартості оцінюваних товарів на загальну суму 41311,72 гри., в тому числі ввізне мито 7030,77 грн. та податок на додану вартість 34280,95 грн.

24.12.2014 TOB «Агро-Еталон» подало заперечення на акт перевірки. Листом від 30.12.2014 № 84/10/02-32-2206 відповідачем залишено акту перевірки без змін, а заперечення - без задоволення.

09.01.2015 на адресу TOB «Агро-Еталон» надійшли податкове повідомлення форми «Р» № 000051/2206 від 31.12.2014, яким нараховано податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість товарів, що ввозяться па митну територію України в сумі 34280,95 грн. та штрафна санкція - 17140,47 грн. та податкове повідомлення форми «Р» № 000050/2206 від 31.12.2014, яким нараховано податкове зобов'язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на митну територію України в сумі 7030,77 грн. та штрафна санкція - 3515,38 гри.

Підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень слугував висновок відповідача про подання позивачем недостовірних відомостей про вартість ввезеного товару і, як наслідок, сплати останнім митних платежів та ПДВ у заниженому розмірі. Так, перевіркою було встановлено, що в первинних документах наданих позивачем не зафіксовано розподіл транспортних витрат до митного кордону України та після ввезення на митну територію України, а до митної вартості оцінюваних товарів транспортні витрати повинні включатися в повному обсязі, в тій сумі, що документально підтверджена первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до матеріалів справи за період, що підлягав перевірці, позивач здійснював зовнішньоекономічну діяльність, а саме імпорт товарів (поставка саджанців фруктових дерев та пристроїв для розбрискування рідких речовин), на підставі контрактів з контрагентами.

Доставка вантажів позивачеві здійснювалась на підставі договорів про надання транспортно-експедиційних послуг, копії яких знаходяться в матеріалах справи. В даних договорах встановлено порядок розрахунків із перевізником, а вартість кожної партії перевезеного товару визначалась окремо.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України №4495-VI подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Згідно до п.5 ч.10 ст.58 МК України №4495-VI при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Частина 3 ст.267 МК України № 92 передбачала, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, в даному випадку це витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України.

При визначенні митної вартості, згідно п.2 ч.11 ст. 58 МК України № 4495-VI, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у вказаних вище статтях Митного кодексу України. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Відповідно, витрати на транспортування після ввезення не включаються позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення на момент митного оформлення.

Наказом Держмитслужби України від 31.01.2007 №74 затверджено Методичні рекомендації із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України. У пункті 2.1 вказаних методичних рекомендацій зазначено, що відповідно до абзацу 3 ст. 260 Митного кодексу України в редакції 2002 року, для цілей контролю правильності визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні, які є доцільними для певного методу визначення митної вартості. В Україні основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності викладені в Законі України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п.8 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 за № 1766 (Порядок № 1766) для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до МК України № 92-IV включаються до ціни товару, декларант зобов'язаний подати договір (контракт) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також: або рахунок-фактуру від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; або банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; або довідку підприємства-перевізника, що здійснило перевезення, яка містить реквізити товаротранспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиційних послуг та підписи керівника і головного бухгалтера такого підприємства; або калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З введенням в дію МК України №4495-VI Порядок №1766 втратив чинність, а Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296 затверджено Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення.

Згідно п.1.10. Правил Декларант або уповноважена ним особа самостійно заповнює всі графи ДМВ відповідно до порядку їх заповнення, за винятком граф, призначених для відміток митного органу.

У графі 20 Правил заповнення ДМВ зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Пунктом 2.3. Правил встановлено, що запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митного органу" ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки.

Якщо в митного органу відсутні зауваження щодо заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, відсутні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, то в основному аркуші ДМВ учиняється запис "митну вартість визнано".

Суд звертає увагу на те, що під час митного оформлення товарів імпортованих позивачем в Україну, митному органу були надані документальні підтвердження вартості перевезення товару до митного кордону України та після ввезення на митну територію України, а саме: транспортні (перевізні) документи (міжнародні товарно-транспортні накладні) з зазначенням маршруту перевезення від місця за межами України до пункту на території України; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме, довідки транспортних витрат, видані перевізниками, про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України; договори на послуги перевезення.

Оскільки на бухгалтерський та податковий облік, а також на розрахунки з виконавцями вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України не впливає, для надання інформації митниці перевізниками позивача були складені спеціальні документи, а саме, довідки, що містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів та надання яких передбачене Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою КМУ від 20.12.2006 № 1766 (що був чинний на момент митного оформлення).

Як вбачається з матеріалів справи, довідки про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, які були надані перевіряючим, містять всю необхідну інформацію: вказаний адресат довідки; чітко прописаний зміст довідки (надання інформації про вартість перевезення до митного кордону України та після ввезення на митну територію України), описаний маршрут, приведені дані про транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення; дата складання довідки; підпис керівника, який має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства.

В кожному окремому випадку, з урахуванням довідок перевізників про вартість перевезення позивачем задекларовано митну вартість товару, про що внесено відповідні відомості у відповідних графах і митним органом було визнано таку митну вартість під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, що підтверджено відповідними відмітками.

Тобто позивач, під час митного оформлення надав необхідні документи на підтвердження вартості перевезення як до місця ввезення на митну територію України так і після ввезення на митну територію України, інших документів відповідач не вимагав, а обов'язковість надання під час митного оформлення актів виконаних робіт та податкових накладних не передбачено діючим законодавством.

Крім цього, суд зазначає, що вичерпного переліку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вимог до їх оформлення, які мають в них зазначатися, та які можуть бути подані під час митного оформлення оцінюваних товарів, законодавством України з питань митної справи не передбачено.

В ч.11 ст.58 МКУ № 4495 встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Тобто, митне законодавство не передбачає конкретний спосіб, в який вартість перевезення до митного кордону України та після ввезення на митну територію України повинна бути виділена з ціни окремим рядком в акті надання транспортних послуг, а тільки вказує, що така вартість повинна бути документально підтверджена та піддаватися обчисленню.

Судом встановлено, що в довідках та інших документах, які надавалися під час митного оформлення, ціна за надання транспортних послуг, була виділена, відповідно наявність наданих документів під час митного оформлення та первинних документів (актів виконаних робіт) дозволяє обчислити вартість перевезення до митного кордону України та після ввезення на митну територію України.

Враховуючи вищевикладене, суду вважає, що документи, надані позивачем, дають можливість ідентифікувати та виділити витрати на транспортування імпортованого товару до митного кордону України та після ввезення на митну територію України, що в свою чергу вказує на безпідставність доводів відповідача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог митного законодавства є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи, оскаржувані податкові повідомлення не відповідають дійсним обставинам справи та прийняті з порушенням норм чинного законодавства, в зв'язку з чим податкові повідомлення форми "Р" ГУ ДФС у Вінницькій області №000050/2206 та №000051/2206 від 31.12.2014. є протиправними та підлягають скасуванню.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.94 КАС України, у зв'язку із задоволення позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення форми "Р" Головного управління ДФС у Вінницькій області №000050/2206 та №000051/2206 від 31.12.2014.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еталон" () сплачений при зверенні до суду судовий збір у сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.)

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна