Справа № 2а-8182/10/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/53868/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі: Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011 у справі № 2а-8182/10/2070

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Харкова

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду заявлено позовні про скасування податкових повідомлень - рішень від 30.11.2009 № /0 та № /0, якими державним податковим органом визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1 000 087,95 грн. та з податку на додану вартість (далі - ПДВ) - 2 669 772,00 грн. відповідно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Підприємець перебував на спрощеній системі оподаткування і, здійснюючи господарську діяльність, згідно договорів комісії отримав виручку, до складу якої входить комісійна винагорода, яка не перевищувала 500 000,00 грн., установленої Указом Президента України від 03.07.1998 № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у позові відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу Державна податкова адміністрація України просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень були висновки, викладені у акті від 17.11.2009 про результати позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Підприємцем за період з 01.11.2006 по 01.05.2009, про порушення позивачем п. 4 ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 7.3.1 п. 7.1 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість".

Такий висновок контролюючого органу тим, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та отримавши виручку, що значно перевищує граничний обсяг виручки (500 тис. грн.), встановленої Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (у редакції Указу Президента України від 28.06.1999 № 746/99), Підприємець зобов'язаний був зареєструватися платником ПДВ та сплачувати податки на загальних підставах.

Судами також встановлено, що у власному обліку Підприємця згідно звітів, наданих до контролюючого органу, виручка (дохід) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за період з 01.11.2006 по 01.06.2009 склала 139 586,00 грн., а відповідно до реєстру руху грошових коштів на розрахунковому рахунку за цей же період обсяг виручки склав 9 398 839,63 грн. При цьому перевищення граничної суми єдиного податку відбулося внаслідок отримання позивачем грошових коштів на розрахунковий рахунок у межах договорів комісії.

Так, спеціальним нормативним актом, що визначає правила оподаткування доходів суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи є Указ Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ № 727/98).

Статтею 1 Указу № 727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаної статті).

При цьому, з враховуючи позицію Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19.01.2010 у справі за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, сума виручки платника єдиного податку - комісіонера від продажу товарів, що передані йому на реалізацію комітентом, у повному обсязі зараховується до складу виручки такого платника - комісіонера.

Статтею 5 вказаного Указу передбачено, що у разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищили граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником податків єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися з урахуванням загальної системи оподаткування, зокрема, доходи (виручка), отримані таким суб'єктом, підлягають оподаткуванню у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", який діє у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, та Інструкцією про прибутковий податок з громадян, розробленою ГДПІ України згідно зі ст. 23 названого Декрету, а також Закону № 889-IV.

Крім зазначеного Указу положення про умови та порядок набуття права здійснення підприємницької діяльності за такою системою оподаткування містяться в Законі України "Про податок на додану вартість".

Зокрема, підприємець підпадає під загальні вимоги Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011), а отже, є платником ПДВ, якщо відповідає одній із наведених у п. 2.1 ст. 2 цього Закону ознак платника податку, а саме: здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Перелік підстав, за яких підприємець підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, визначено у п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР. Так, обов'язковою реєстрацією є реєстрація підприємця, у якого загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Закону, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 300 000 грн. (без урахування ПДВ) (пп. 2.3.1 цього пункту Закону № 168/97-ВР).

При цьому особа, яка згідно з вимогами п. 2.3 ст. 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту.

Відповідно до наведеного та з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин, які не заперечуються сторонами у справі, що позивач у межах договорів комісії на власний розрахунковий рахунок отримав виручку, що значно перевищує граничний обсяг виручки (500 тис. грн.), встановленої Указом № 727/98, суди дійшли вірного висновку про обґрунтованість донарахування позивачеві податкових зобов'язань згідно оспорюваних податкових повідомлень - рішень.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2011 у справі № 2а-8182/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко