Справа № 817/3950/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3950/14

12 лютого 2015 року 18год. 10хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Мельничук О.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Челяда О.І.,

відповідача 1: представник не з'явився,

відповідача 2: представник Шелестюк Т.Ф.,

відповідача 3: представник Шелестюк Т.Ф.,

третя особа: представник Горчак Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства-фірми "АБРИС"

до Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Івчик Ольга Василівна Начальника управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Гресько Роман Яремович Управління Держземагенства у м.Рівне Рівненської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради
про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії , -
ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство-фірма "Абрис" (далі - ППФ "Абрис") звернулося до суду з позовом до головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м.Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни (далі - головний спеціаліст), начальника управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича (далі - начальник Управління), Управління Держземагентства у м.Рівному Рівненської області (далі - Управління), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління земельних відносин) про визнання підстав для відмови у погодженні розробленого проекту землеустрою та дії Управління незаконними (протиправними); визнання дій начальника Управління та головного спеціаліста, що полягали у незаконній відмові в погодженні проекту землеустрою, незаконними (протиправними); зобов'язання Управління погодити проект землеустрою - надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 в АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ППФ "Абрис" згідно з укладеним договором було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7 та подано на погодження в Управління. Вважає відмову у погодженні розробленого проекту землеустрою незаконною та такою, що суперечить чинному законодавству. Так, зазначає, що підставою для відмови у погодженні проекту не можуть бути дії замовника документації із землеустрою, які були законними при поданні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до органу місцевого самоврядування, а також посилання на порушення ст.89 Земельного кодексу України, так як дана стаття регулює питання спільної сумісної власності на земельну ділянку, що на думку, позивача, не має нічого спільного з порядком безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який встановлений ст. 118 Земельного кодексу України. За таких обставин, вважає підстави для відмови у погодженні розробленого проекту землеустрою, викладені у висновках №03-1124 від 02.09.2014 року та №03-1356 від 17.10.2014 року необґрунтованими і такими, що порушують законні права та інтереси розробника документації із землеустрою та замовника даної документації. З таких підстав просив позов задовольнити.

Відповідач 1 в судове засідання не прибув, про дату, часу і місце судового розгляду повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд даної справи без його участі від 12.02.2015 року (а.с.66).

Представник відповідача 2 та 3 в судовому засіданні проти позову заперечив, надав письмові заперечення на позов (а.с.24-25) та пояснив, що оскаржувані висновки про відмову у погодженні проектів землеустрою ґрунтувалися на недотриманні гр.ОСОБА_7 (замовник) вимог ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, що не дало можливості Рівненській міській раді як розпоряднику земель комунальної власності на території м.Рівного розглянути по суті питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Також стверджував, що відмова, викладена у висновку №03-1356 від 17.10.2014 року мотивована тим, що співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою являються дві особи: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що позбавляє ОСОБА_7 можливості одноосібно приватизувати присадибну земельну ділянку, на якій розташоване чуже нерухоме майно (1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями) в порушення вимог ст.89 Земельного кодексу України. За таких обставин, вважає, що відповідачі діяли в межах, на підставі та в спосіб, що передбачені законами та Конституцією України. З цих підстав, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, подав письмові заперечення на позов (а.с.38-41) та пояснив, що ОСОБА_9 необхідно було додати до заяви графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користування інших осіб). Всупереч цьому, замовником вказаних документів до заяви долучено не було. Крім того, на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, що належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 При цьому, зазначив, що ОСОБА_8 використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, 10.07.2014 року ОСОБА_7 звернулася до ППФ "Абрис" з заявою про розробку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га, безоплатно у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 (а.с.72).

Судом встановлено, що згідно з договором №79-2014-07-Г від 31.03.2014 року сторонами було затверджено завдання на виконання робіт від 10.07.2014 року (а.с.73) та ППФ "Абрис" було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га, безоплатно у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1.

21.08.2014 року ППФ "Абрис" як розробник проекту звернувся до Управління з листом №396 про погодження даного проекту землеустрою (а.с.5).

02.09.2014 року Управлінням позивачу було надано висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою №03-1124, який мотивований тим, що гр. ОСОБА_7 при поданні клопотання до Рівненської міської ради стосовно надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок недотримані вимоги ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, зокрема, у місячний термін не додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та письмова згода землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), а тому Рівненською міською радою по суті не було розглянуте дане клопотання по суті (а.с.7).

Судом також встановлено, що 07.10.2014 року ППФ «Абрис» повторно звернувся з заявою до Управління з заявою №483 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га, безоплатно у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1, в якій вказали, що лист №01-11/16/2 від 03.06.2014 року є перевищенням посадовими особами управління земельних відносин службових повноважень, а тому вважають, що Рівненська міська рада не надала дозволу на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні (а.с.6).

17.10.2014 року відповідачем 3 було надано висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в обґрунтування яких вказали, що на вказаній земельній ділянці розташований об'єкт житлової нерухомості (житловий будинок з надвірними будівлями), що належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (право якої на Ѕ частку не припинено в установленому законом порядку), чим порушуються вимоги ст.89 Земельного кодексу України щодо режиму спільної сумісної власності на земельну ділянку для співвласників житлового будинку (а.с.8).

Не погодившись з вказаними висновками, ППФ "Абрис" звернулося до суду за даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.2 ст.50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858 (далі - №858) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з ч.3 ст.118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, визначеному ст. 186-1 цього Кодексу.

Зокрема, ч.1 ст.186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

При цьому, Указом Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 встановлено, що центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, є Державне агентство земельних ресурсів України.

Відповідно до ч.4 ст.186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 5 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів України розглядають проекти землеустрою на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, положенням документації із землеустрою та містобудівній документації, за наслідками чого надають свої висновки або про погодження проекту, або про відмову у такому погодженні в разі наявності обґрунтованих підстав, встановлених частинами 5-6 статті 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.7 ст.186-1 Земельного кодексу України органам, зазначеним у частині першій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Як вбачається зі змісту висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою №03-1124 від 02.09.2014 року, він ґрунтується на порушенні ОСОБА_7 вимог ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим клопотання замовника Рівненською міською радою по суті не було розглянуте.

Суд звертає увагу, що відповідно до Земельного кодексу України і Закону України "Про місце самоврядування в Україні" вирішення питань щодо передачі земель комунальної власності у власність чи користування, оренду громадянам та юридичним особам є виключним правом міської ради, як суб'єкта права власності на землю.

Відповідно до ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280) міські ради правомочні розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 цього Закону встановлено виключну компетенцію міських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дана норма закону є одним із способів забезпечення провідної ролі міських рад як органів місцевого самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

В силу вимог ст.12 Земельного кодексу України до повноважень міської ради відносяться розпорядження землям територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб або надання земельних ділянок комунальної власності у користування.

У відповідності до ст.ст.81-83,92,93 Земельного кодексу України землекористування користуються земельними ділянками на праві власності, оренди, постійного чи тимчасового користування.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

В свою чергу, ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Судом встановлено, що рішенням Рівненської міської ради від 26.04.2012 року за №1899, керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 03.02.2012 року за №4959/0/1-12, Рівненською міською радою утворено відділ "Центр надання адміністративних послуг Рівненської міської ради" (а.с.43).

На виконання даного рішення розпорядженням міського голови від 27.04.2012 року за №427-р затверджено реєстр адміністративних послуг, що надаються виконавчими органами Рівненської міської ради, серед яких, зокрема, "Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність громадянам із земель комунальної власності" (а.с.44,45-47).

З метою забезпечення ефективної реалізації генерального плану міста Рівного, раціонального використання території, урахування законних інтересів та прав власників (співвласників) житлових будинків, суміжних землевласників (землекористувачів), враховуючи досвід інших міських рад 13.08.2013 року міським головою Хомком В.Є. затверджено Інформаційну картку адміністративної послуги "Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність громадян із земель комунальної власності", якою визначено перелік документів, необхідних для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки (а.с.48-50).

Так, згідно з Інформаційною карткою адміністративної послуги "Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність громадян із земель комунальної власності", заявник, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, подає:

1.Заяву.

2.Графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погоджені Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (план земельної ділянки згідно з ст.1 Закону України "Про землеустрій").

3.Погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Матеріали справи свідчать, що 30.05.2014 року гр.ОСОБА_7 звернулася до Рівненської міської ради з заявою вх.№П-13/2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га, безоплатно у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 (а.с.74).

Як вбачається зі змісту даної заяви та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 до вказаної заяви не було долучено графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок та погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

03.06.2014 року начальником Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради надано відповідь№01-11/16/2 на звернення ОСОБА_7, в якій зазначено, що оскільки гр. ОСОБА_7 не було надано в управління земельних відносин документів, необхідних для розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погоджених Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради (план земельної ділянки згідно з ст.1 Закону України "Про землеустрій") та письмової згоди землекористувача, (у разі вилучення земельної ділянки), заяву ОСОБА_7 розглянути неможливо (а.с.27).

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки клопотання ОСОБА_7 не відповідало вимогам ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, а саме: до неї не було надано документів, передбачених Інформаційною карткою адміністративної послуг "Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність громадянам із земель комунальної власності", у зв'язку з чим Рівненською міською радою не приймалося рішення про надання гр. ОСОБА_7 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то правових підстав для винесення позитивного висновку про погодження проекту землеустрою в Управління Держземагентства у м.Рівному Рівненської області не було.

Більше того, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, співвласниками житлового будинку на вул.Басівкутська, 33-А, є ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом №1-5612 від 18.10.1989 року на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.91) та ОСОБА_8, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом №3-805 від 03.08.2001 року на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.92), право власності якої припинено ухвалою Рівненського міського суду від 31.10.2011 року по справі №2-5074/11 (а.с.93). Однак, як вбачається з наявних проекті землеустрою документів рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №83766 від 22.01.2013 року ОСОБА_8 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.94).

При цьому, суд звертає увагу, що в силу вимог ч.ч.2-4 ст.89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Згідно з ч.4 ст.116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, оскільки співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою є ОСОБА_8 та ОСОБА_7, що позбавляє ОСОБА_7 можливості одноосібно приватизувати присадибну земельну ділянку, на якій розташоване чуже нерухоме майно (1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями), що є порушенням ст.89 Земельного кодексу України, та всупереч ст.50 Закону України «Про землеустрій» на інші житлові будинки, що розташовані на земельній ділянці, копії правовстановлюючих документів у проекті землеустрою відсутні, то підстав для надання позитивного висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, немає.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду справи фактичних обставин дає суду підстави для висновку, що відповідачі, приймаючи висновки про відмову у погодженні проекту землеустрою, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог ППФ "Абрис" про зобов'язання Управління погодити проекти землеустрою - надати висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 в АДРЕСА_1., суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд наголошує, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що оскаржується, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог ч. 1 ст. 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, так як погодження проектів землеустрою належить до дискреційних повноважень Управління Держземагентства у м.Рівному Рівненської області, що унеможливлює їх здійснення судом, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, відповідачами доведено перед судом правомірність вчинених дій, а позовні вимоги ППФ "Абрис" необґрунтовані, безпідставні, такі, що спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають до задоволення повністю.

Судовий збір у відповідності до ст. 94 КАС України позивачу не присуджується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства-фірми "АБРИС" відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.