Справа № 817/4256/14
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/4256/14

02 лютого 2015 року 14год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Челяда О.І.,

відповідача 1: представник Шелестюк Т.Ф.,

відповідача 2: Гресько Р.Я.,

відповідача 3: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства-фірми "АБРИС" до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, Начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича, Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Гуз Наталії Михайлівни
про визнання незаконними підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство-фірма "АБРИС" звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича, головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Гуз Наталії Михайлівни про визнання незаконними підстав для відмови у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) в АДРЕСА_1, щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_5 для індивідуального садівництва (код 01.15), визнання протиправними дій щодо відмови у погодженні вказаних проектів землеустрою, зобов'язання погодити проекти землеустрою у відповідності до положень пункту 5 статті 186-1 Земельного кодексу України - надати висновок про їх погодження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Пояснив суду, що позивачем розроблено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01), щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_5 для індивідуального садівництва (код 01.15) в АДРЕСА_1. Вказані проекти землеустрою подані для погодження до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області. Попри відповідність проектів усім необхідним вимогам законодавства, на думку позивача, відповідачем 1 надано висновки про відмову у їх погодженні. Представник позивача зазначив, що виправити недоліки, перелічені як підстави для відмови у погодженні проектів землеустрою, немає можливості. З огляду на це проекти землеустрою були повторно подані для погодження відповідачу 1, проте, останній повідомив розробника про неможливість повторного розгляду звернень з даного питання. Представник позивача вважає, що дії відповідачів щодо надання відмови у погодженні проектів землеустрою суперечать вимогам статті 186-1 Земельного кодексу України.

Просить позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечила.

Пояснила суду, що за наслідками розгляду поданих позивачем для погодження проектів землеустрою Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області прийшло до висновків про наявність підстав для відмови у їх погодженні. Зазначила, що подані проекти не відповідали вимогам ст. 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 118, п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр". Після повторного подання проектів землеустрою для погодження щодо частини недоліків, а саме відсутності нотаріально засвідченої згоди гр. ОСОБА_7 на вилучення земельної ділянки, невідображення на кадастровому плані земельної ділянки кадастрових номерів суміжних земельних ділянок, розробником було надано обґрунтовані роз'яснення, проте, щодо решти - недоліки не усунуто. Крім того, на думку представника відповідача 1 Земельним кодексом України не передбачено можливості повторного розгляду одного і того ж проекту землеустрою. Представник відповідача 1 вказала, що повторно поданий позивачем для погодження проект землеустрою розглядався у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян". Вважає, що листи-відповіді з даного питання, по своїй суті, є відмовою у погодженні повторно поданих проектів землеустрою.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідачі 2,3 проти позовних вимог заперечили. Пояснили суду, що діяв на підставі та в межах власних посадових обов'язків.

Просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що Приватним підприємством-фірмою "АБРИС" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, оригінал якого подано на погодження до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області разом з листом від 27.06.2014 року №284, що зареєстрований за вх. №836 від 27.06.2014 року (а.с. 9, 37, 63-108).

Відповідачем надано висновок від 10.07.2014 року №03-836 про відмову у погодженні вказаного проекту землеустрою, який отримано позивачем 14.07.2014 року (а.с. 13, 36-37).

Підставами для відмови, що покладені в основу даного висновку, стали:

-відсутність у проекті землеустрою нотаріально засвідченої згоди гр. ОСОБА_7 на вилучення земельної ділянки, що є порушенням ст. 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 118 Земельного кодексу України;

-відсутність у проекті землеустрою погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, що є недотриманням вимог п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України;

-невідображення на кадастровому плані земельної ділянки кадастрових номерів суміжних земельних ділянок (за наявності), що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Листом від 11.08.2014 року №372, в якому надано пояснення щодо причин неможливості усунення наведених у висновку від 10.07.2014 року №03-836 недоліків, Приватне підприємство-фірма "АБРИС" повторно подало зазначений проект землеустрою для погодження до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, який зареєстровано за вх. №1065 від 11.08.2014 року (а.с. 11, 39).

Листом від 20.08.2014 року №03-1065 відповідач повідомив, що звернення позивача з цього питання повторно розглядатись не буде, оскільки вже розглянуто по суті (а.с. 15, 38).

Приватним підприємством-фірмою "АБРИС" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва (код 01.05) гр. ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, оригінал якого подано для погодження до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області разом з листом від 27.06.2014 року №284, що зареєстрований за вх. №838 від 27.06.2014 року (а.с. 10, 35, 109-147).

Відповідачем надано висновок від 10.07.2014 року №03-838 про відмову у погодженні вказаного проекту землеустрою, який отримано позивачем 14.07.2014 року (а.с. 13, 34-35).

Підставами для відмови, що покладені в основу даного висновку, стали:

-відсутність у проекті землеустрою погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, що є недотриманням вимог п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України;

-невідображення на кадастровому плані земельної ділянки кадастрових номерів суміжних земельних ділянок (за наявності), що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Листом від 11.08.2014 року №371, в якому надано пояснення щодо причин неможливості усунення наведених у висновку від 10.07.2014 року №03-838 недоліків, Приватне підприємство-фірма "АБРИС" повторно подало зазначений проект землеустрою для погодження до Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, який зареєстровано за вх. №1064 від 11.08.2014 року (а.с. 12, 41).

Листом від 20.08.2014 року №03-1064 відповідач повідомив, що звернення позивача з цього питання повторно розглядатись не буде, оскільки вже розглянуто по суті (а.с. 16, 40).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858-IV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 3 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, визначеному ст. 186-1 цього Кодексу.

Зокрема, частиною 1 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

При цьому, Указом Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 встановлено, що центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, є Державне агентство земельних ресурсів України.

За змістом частини 4 статті 186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 5 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Як закріплено частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З системного аналізу наведених норм слідує, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів України розглядають проекти землеустрою на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, положенням документації із землеустрою та містобудівній документації, за наслідками чого надають свої висновки або про погодження проекту, або про відмову у такому погодженні, виключно, в разі наявності обґрунтованих підстав, встановлених частинами 5-6 статті 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України, органам, зазначеним у частині першій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858-IV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1, містив:

-свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААВ №670970, що посвідчене Другою Рівненською державною нотаріальною конторою 03.12.1995 року, згідно якого гр. ОСОБА_5 є спадкоємцем своєї дружини - гр. ОСОБА_7, спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 2/6 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 1170 кв.м., що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 27.07.1982 року, зареєстрованого у Рівненському МБТІ за №103-44-28644 (а.с. 76).

-договір купівлі-продажу, що посвідчений Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 17.03.1987 року, згідно якого гр. ОСОБА_5 передав у власність гр. ОСОБА_6 25/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться: АДРЕСА_1 (а.с. 77-78).

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 у встановленому на час спірних правовідносин порядку (а.с. 76, 79).

Частиною 1-2 статті 90 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року (що був чинним на час спірних правовідносин) передбачено, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Частиною 1-2 статті 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-XII (що був чинним на час спірних правовідносин) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Отже, із набуттям гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно - житловий будинок, до останніх перейшло право користування земельною ділянкою площею 1170 кв.м., на якій він розташований, яке до того належало гр. ОСОБА_7

На користь вказаної обставини також свідчить наявна у матеріалах справи копія рішення Рівненської міської ради від 29.09.1998 року №51, яким у спільне постійне користування гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 надано земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а саме площею 900 м. кв. - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 270 м. кв. - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 80, 124).

Тому, суд не бере до уваги доводи відповідача 1 щодо порушення позивачем вимог статті 50 Закону України "Про землеустрій", статті 118 Земельного кодексу України, яке полягало у відсутності у даному проекті землеустрою нотаріально засвідченої згоди гр. ОСОБА_7 на вилучення земельної ділянки.

Стосовно посилання відповідача 1 на довідку Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області з державної статистичної звітності (форми №6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 16.05.2013 року №02-808, за якою земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0057 га обліковується у користуванні гр. ОСОБА_7, суд зазначає, що вказана довідка не є беззаперечним доказом набуття права власності або користування на землю та з урахуванням обставин справи не має вирішального значення при з'ясуванні питання щодо необхідності отримання згоди від інших землекористувачів (а.с. 83, 128).

З матеріалів справи вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1 та щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва (код 01.05) гр. ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, містили акти приймання-передачі межових знаків на зберігання від 16.12.2013 року, в яких відсутнє погодження меж цих земельних ділянок із суміжними власниками та землекористувачами (а.с. 103-104, 143-144).

Відповідно до ч. 1, п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають в себе, в тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, серед іншого, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

В свою чергу, додатком №2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження.

Таким чином, твердження відповідача 1 щодо недотримання позивачем вимог п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, яке полягало у відсутності у проекті землеустрою погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, є обґрунтованими та знаходять своє підтвердження дослідженими судом доказами.

З матеріалів справи вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1 та щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва (код 01.05) гр. ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, не містили відображення на планах земельних ділянок кадастрових номерів суміжних земельних ділянок (а.с. 97, 138).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року №3613-VI, на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Судом досліджено, що розроблені позивачем проекти землеустрою в цій частині відповідають необхідним вимогам, встановленим даною нормою, відсутність у них кадастрових номерів суміжних земельних ділянок обумовлена відсутністю останніх взагалі, оскільки такі не присвоювались, що в свою чергу не суперечить вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр".

З огляду на наведене, висновки відповідача 1 від 10.07.2014 року №03-836, №03-838 про відмову в погодженні проектів землеустрою з підстав: відсутності у проекті землеустрою нотаріально засвідченої згоди на вилучення земельної ділянки гр. ОСОБА_7, що є порушенням ст. 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 118 Земельного кодексу України; невідображення на кадастровому плані земельної ділянки кадастрових номерів суміжних земельних ділянок (за наявності), що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр" - є протиправними.

Тому, позовні вимоги в частині визнання протиправними вказаних підстав для відмови у погодженні проектів землеустрою підлягають до задоволення.

Крім того, суд зазначає, що ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України закріплено необхідні вимоги, яким повинен відповідати висновок про відмову в погодженні проекту землеустрою, а саме щодо наявності у ньому обов'язкового посилання на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, які регулюють відносини у відповідній сфері, яким проект землеустрою не відповідає.

Проте, листи Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області від 20.08.2014 року №03-1064, №03-1065 не містять посилань на жодні норми законодавства та відсилають до висновків про відмову у погодженні проектів землеустрою від 10.07.2014 року №03-836, №03-838.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проекти землеустрою, подані позивачем для погодження разом з листами від 11.08.2014 року №371, №372, що зареєстровані за вх. №1064, №1065 від 11.08.2014 року по суті не розглядались.

Суд не бере до уваги доводи відповідача 1 щодо можливості розцінювати повторно подані позивачем для погодження проекти землеустрою в якості звернення громадян та застосовувати при його розгляді норми Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Водночас, норми статті 186-1 Земельного кодексу України, які регулюють порядок погодження проектів землеустрою, в даному випадку є спеціальними та підлягають переважному застосуванню щодо спірних правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що ні Земельний кодекс України ні інші нормативно-правові акти не містять заборони повторного подання одного і того ж проекту землеустрою для погодження і незалежно від черговості подання, кожен проект землеустрою повинен розглядатись у порядку визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

З огляду на наведене, дії відповідача 1 щодо нездійснення розгляду проектів землеустрою, подані позивачем для погодження разом з листами від 11.08.2014 року №371, №372, що зареєстровані за вх. №1064, №1065 від 11.08.2014 року, є протиправними.

Тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача 1 здійснити розгляд проектів землеустрою у порядку, визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України, підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача 1 надати висновки про погодження поданих позивачем проектів землеустрою, то слід зазначити, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що оскаржується, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог ч. 1 ст. 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій начальника Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича та головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Гуз Наталії Михайлівни, що полягали у незаконній відмові в погодженні проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Судом досліджено, що посадова інструкція головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель та положення про Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області не містять виключних обов'язків відповідачів 2, 3, як посадових осіб, щодо самостійного здійснення ними погодження проектів землеустрою (а.с. 30-34).

Відтак, підписуючи висновки про відмову 10.07.2014 року №03-836, №03-838 та листи від 20.08.2014 року №03-1064, №03-1065, дані посадові особи діяли з дотриманням власних повноважень, а також від імені Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, який, в свою чергу, виступає у спірних правовідносинах суб'єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Як передбачено частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати присуджуються на користь позивача із Державного бюджету України відповідно до частини задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним висновок Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області від 10.07.2014 року №03-836 про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, яка розташована в АДРЕСА_1, з підстав:

-відсутності у проекті землеустрою нотаріально засвідченої згоди на вилучення земельної ділянки гр. ОСОБА_7, що є порушенням ст. 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 118 Земельного кодексу України;

-невідображення на кадастровому плані земельної ділянки кадастрових номерів суміжних земельних ділянок (за наявності), що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Визнати протиправним висновок Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області від 10.07.2014 року №03-838 про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва (код 01.05) гр. ОСОБА_5, яка розташована в АДРЕСА_1, з підстав невідображення на кадастровому плані земельної ділянки кадастрових номерів суміжних земельних ділянок (за наявності), що є порушенням ч. 1 ст. 34 Закону України "Про державний земельний кадастр".

Зобов'язати Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області здійснити розгляд у порядку, визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, яка розташована в АДРЕСА_1, що поданий на погодження Приватним підприємством-фірмою "АБРИС" листом від 11.08.2014 року №372.

Зобов'язати Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області здійснити розгляд у порядку, визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального садівництва (код 01.05) гр. ОСОБА_5, яка розташована в АДРЕСА_1, що поданий на погодження Приватним підприємством-фірмою "АБРИС" листом від 11.08.2014 року №371.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь Приватного підприємства-фірми "АБРИС" з Державного бюджету України судовий збір у сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.