Справа № 820/18263/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р.Справа № 820/18263/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. по справі № 820/18263/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

05.11.2014 року позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 01.10.2014 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 32155,41 грн. (за основним платежем у сумі 25724,33 грн. та за штрафними санкціями 6431,08 грн.) та податкову вимогу від 03.11.2014 року № 3808-25.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 20.01.2015 року позов задовольнив.

Скасував податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 01 жовтня 2014 року №.

Скасував податкову вимогу ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 03.11.2014 року №3808-25.

Стягнув з державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 183 (сто вісімдесят три) грн. 00 коп.

Державна податкова інспекція у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позових вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, на думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, відповідно до наказу ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №1182 від 02.09.2014р. заступником начальника відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Майгур О.І., проведена документальна позапланова виїзна перевірка, діяльності ФО-П ОСОБА_1, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.02.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.02.2012 року по 31.12.2013 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 16.09.2014 року № 4264/20-31-17-02-08/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення: ч. 1 ст. 203, 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФО-П ОСОБА_1 з зазначеними у акті перевірки постачальниками; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: ФО-П ОСОБА_1 завищено податковий кредит в податкових по деклараціях за жовтень 2012р. на суму ПДВ 6178,00грн., за грудень 2012р. на суму ПДВ 1866,00грн., за січень 2013р. на суму ПДВ 1633,33грн., за лютий 2013р. на суму ПДВ 1883,00грн., за квітень 2014р. на суму ПДВ 8500,00грн., за червень 2013р. на суму ПДВ 4824,00грн.; порушення п.185.1, ст. 185, п.187.1, ст. 187, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, а саме: ФО-П ОСОБА_1 занижено обсяг податкових зобов'язань серпня 2013р. на загальну суму 840,00 грн.; порушення п.185.1, ст. 185, п.187.1, ст. 187, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України: ФО-П ОСОБА_1 завищено податкове зобов'язання в податкових деклараціях за лютий 2012 року, травень 2012 року, червень 2012 року та липень 2012 року на суму ПДВ 19598,11 грн.; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: ФО-П ОСОБА_1 завищено податковий кредит в податкових деклараціях за лютий 2012 року, травень 2012 року, червень 2012 року та липень 2012 року на суму ПДВ 19598,11 грн.

На підставі вказаного акту перевірки було винесено податкове повідомлення - рішення № від 01.10.2014 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 32155,41 грн. (за основним платежем у сумі 25724,33 грн. та за штрафними санкціями 6431,08 грн.)

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Пункт 44.1 ст.44 Податкового кодексу України зазначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ "Комітет об'єднаних аудиторів" (Виконавець) було укладено договір №1 на інформаційне обслуговування, згідно якого Замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок надати послуги у вигляді рекламно- інформаційного обслуговування сайту w.w.w.ati-rti.com Замовника в глобальній мережі Інтернет.

Так, в жовтні від 29.10.2012 року був акт приймання - передачі виконаних робіт №1 від 01.10.2012 року на суму - 37068,00 грн., до якого були отримані податкові накладні: №99 від 26.10.2012 року - 6348,00 грн; №157 від 31.10.2012 року - 30720,00 грн.

Оплата відповідно до зазначеного акту проводилася по безготівковому розрахунку згідно платіжних доручень: пп.№347 від 26.10.2012 року - 6348,00 грн.; пп.№368 від 05.11.2012 року - 4000,00 грн.; пп№389 від0 15.11.2012 року - 20000,00 грн.

Всі зазначені документи були включені до податкового кредиту в декларації з ПДВ за жовтень 2012 року.

У грудні від 03.01.2013 року був акт приймання - передачі виконаних робіт №1 від 01.10.2012 року на суму - 11196,00 грн., до якого була отримана податкова накладна: №32 від 17.12.2012 року - 11196,00 грн.

Оплата відповідно до зазначеного акту проводилася у безготівковій формі: пп.№427 від 17.12.2012 року - 11196,00 грн.

Всі зазначені документи були включені до податкового кредиту в декларації з ПДВ за грудень 2012 року.

В січні від 17.01.2013 року був акт приймання - передачі виконаних робіт №1 від 01.10.2012 року на суму - 9800,00 грн., до якого була отримана податкова накладна: №22 від 17.01.2013 року - 9800,00 грн.

Оплата відповідно до зазначеного акту проводилася у безготівковій формі:

пп.№461т 17.01.2013 року - 9800,00 грн.

Всі зазначені документи були включені до податкового кредиту в декларації з ПДВ за січень 2013 року.

У лютому від 25.02.13 року був акт приймання - передачі виконаних робіт №1 від 01.10.2012 року на суму - 11298,00 грн., до якого була отримана податкова накладна №33 від 25.02.2013 року - 11298,00 грн.

Оплата відповідно до зазначеного акту проводилася у безготівковій формі пп.№507 від 26.02.2013 року - 11298,00 грн.

Всі зазначені документи були включені до податкового кредиту в декларації з ПДВ за лютий 2013 року.

Також, судом встановлено, що 11.04.2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ "Юрполіс компані" (Виконавець) укладено договір №б/н про надання юридичних послуг, згідно якого Виконавець відповідно до потреб Замовника зобов'язується надавати юридичні послуги та консультації в обсязі та умовах, передбачених цим договором на платній основі.

Матеріалами справи підтверджено, що до суду надані наступні документи: звіти до договорів, акти прийому - передачі виконаних послуг, протокол № 17 встановлення договірної ціни, податкові накладні, додатки до договорів, платіжні доручення, які суд приймає як докази виконання вказаних договорів.

Так, в квітні від 30.04.2013 року був акт приймання - передачі виконаних послуг згідно договору №б/н від 11.04.2012 року на суму - 51000,00 грн., а також протокол №15 від 30.04.2013 року, податкова накладна: №56 від 30.04.2013 року - 51000,00 грн.

Оплата відповідно до зазначеного акту проводилася у безготівковій формі:

пп.№557 від 04.04. 2013 року - 10000,00 грн.;

пп.№577 від 18.04.2013 року - 15000,00 грн.;

пп№607 від 14.05.2013 року - 10000,00 грн.;

пп№618 від 20.05.2013 року - 9100,00 грн.;

пп№625 від 23.05.2013 року - 10000,00 грн.

Всі зазначені документи були включені до податкового кредиту в декларації з ПДВ за квітень 2013 року.

В червні від 27.06.2013 року був акт приймання - передачі виконаних послуг згідно договору №б/н від 11.04.2012 року на суму - 28944,00 грн., протокол №17 від 27.06.2013 року, податкова накладна: №270 від 27.06.2013 року -28944,00 грн.

Оплата відповідно до зазначеного акту проводилася у безготівковій формі:

пп№640 від 31.05.2013 року - 10000,00 грн.;

пп №656 від 17.06.2013 року - 15000,00 грн.;

пп№676 від 01.07.2013 року - 20000,00 грн.

Всі зазначені документи були включені до податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2013 року.

Також судом встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Ліга" та ТОВ УФК "Тритон".

Матеріалами справи підтверджено, що в підтвердження виконання вказаних договорів до суду надані наступні документи: товарно-транспортні накладні, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, які суд приймає як докази виконання вказаних договорів.

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що зазначені правочини, укладені між позивачем та його контрагентами мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товари (роботи, послуги) були передані, оплата проведена.

Отже, надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначених договорів за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та можуть підтверджувати право позивача на формування податкового кредиту.

При цьому, згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналізуючи вказані вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що факт здійснення господарської діяльності має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, що дає право на формування податкового кредиту.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для донарахування податкового зобов'язання та винесення податкового повідомлення-рішення стало твердження відповідача про те що в ході проведення зустрічної звірки встановити місцезнаходження та провести зустрічну звірку контрагентів ТОВ "Комітет об'єднаних аудиторів", ТОВ "Юрполіс Компані", ТОВ "Ліга", ТОВ УФК "Тритон", з якими позивач мав господарські взаємовідносини, не має можливості.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги вищезазначене з огляду на наступне.

Отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Колегія суддів зазначає, що обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які можуть бути достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки акту перевірки від 16.09.2014 року № 4264/20-31-17-02-08/НОМЕР_1 є неправомірними, а тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 01.10.2014 року підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків ДПІ про те, що у ФО-П ОСОБА_1 відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість операцій з підприємствами-постачальниками в розумінні ст. 185 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового Кодексу об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що ФО-П ОСОБА_1 мав всі правові підстав для включення до складу податкового зобов'язання сум ПДВ від продажу товару, придбаного у ТОВ "Ліга" та ТОВ УФК "Тритон".

На підтвердження сформованих податкових зобов'язань ФО-П ОСОБА_1 надано до суду податкові накладні щодо реалізації товару у ТОВ "Ліга" та ТОВ УФК "Тритон" .

Разом з тим, відповідачем в акті перевірки було зазначено всі товарно-транспортні накладні на перевезення вантажів автомобільним транспортом згідно яких здійснювалось перевезення і їх наявність не оспорювалась сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції, сума податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включена до податкового кредиту відповідного періоду, дані відповідають додаткам 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість, а тому і включення до складу податкового кредиту зазначеної суми ПДВ є правомірним та законним, тобто висновок ДПІ в акті перевірки не відповідає дійсності.

При цьому, угода між позивачем та його конрагентом за період перевірки була укладена у відповідності до норм чинного законодавства та є такою, що відповідає всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Отже, донарахування податку на додану вартість та застосування штрафної (фінансової) санкції є неправомірними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування податкової вимоги ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 03.11.2014 року №3808-25 з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, враховуючи, що ФО-П ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду в межах процесуального строку щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, то сума грошового зобов'язання на час розгляду справи судом є неузгодженою.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення ( п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 56.18. ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2015р. по справі № 820/18263/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.