Справа № 826/3000/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 березня 2015 року 08:22 справа №826/3000/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Данилишина В.М., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної виконавчої служби України
провизнання дій протиправними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач, ДВС України), в якому просить: 1) визнати незаконними дії відповідача та державного виконавця Бойко Олександра Миколайовича, що проявились у винесенні постанови від 06 лютого 2015 року ВП №46382589 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за підписом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко Олександра Миколайовича; 2) визнати незаконною та скасувати постанову ДВС України від 06 лютого 2015 року ВП №46382589 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за підписом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко Олександра Миколайовича; 3) зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 03 лютого 2015 року за вх. №П-1335 у відповідності до вимог статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3000/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 17 березня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття позивача та відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойка Олександра Миколайовича про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06 лютого 2015 року ВП №46982589 при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 про визнання протиправною бездіяльності директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Стадніка Геннадія Васильовича відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Така постанова мотивована пред'явленням виконавчого документа до виконання з пропущенням строку та не зазначенням у виконання у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 способу виконання рішення суду та заходи з примусового виконання рішень, які передбачені статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач вважає, що дії відповідача та державного виконавця по винесенню вказаної постанови є протиправними, а сама постанова підлягає скасуванню, оскільки не відповідають нормам Закону України "Про виконавче провадження", а саме: виконавчий документ був пред'явлений у вказаний в ньому строк - до 20 червня 2015 року; законом не передбачено зазначення у виконавчому документі спосіб виконання рішення суду та заходи з примусового виконання рішення.

Відповідач надав суду матеріали виконавчого провадження та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно частини першої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частина друга статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності свідчить, що відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, є обов'язком державного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб - платників податків) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена за заявою стягувача - ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2014 року, зареєстрованою за вхідним №П-1335, на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670.

Відповідно до виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 Окружний адміністративний суд міста Києва 23 квітня 2012 року, розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1 до ДВС України, Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії, постановив: "Визнати протиправною бездіяльність Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Стадніка Геннадія Васильовича, що проявилися у не вжитті належних заходів, передбачених національним законодавством, щодо притягнення до відповідальності службових та посадових осіб Департаменту ДВС Мінюсту України, у зв'язку із втратою оригіналу супровідного листа від 20.08.2007 р. № 25-50-212/13 та оригіналу постанови від 17.08.2007 р. про відкриття виконавчого провадження № 4529908 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кириченка Вадима Григоровича".

У виконавчому листі зазначено реквізити стягувача та божника, дату набрання рішенням законної сили та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання до 20 червня 2015 року; виконавчий лист підписаний суддею та секретарем судових засідань і скріплений гербовою печаткою.

Таким чином, на думку суду, виконавчий документ - виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 відповідає вимогам, встановленим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" а строк пред'явлення його до виконання станом на день звернення позивача із заявою про відкриття виконавчого провадження не закінчився.

Враховуючи положення статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" щодо підвідомчості виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень, суд також встановив, що виконавчий документ пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на невірне зазначення у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 строку пред'явлення його до виконання, оскільки обов'язок державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не ставиться в залежність від правильності розрахунку строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Суд вважає, що невірне зазначення судом строку пред'явлення виконавчого документа до виконання не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження та для позбавлення права ОСОБА_1 на обов'язкове виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

На думку відповідача, не зазначення у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 способу виконання рішення суду та заходів з примусового виконання рішень, передбачених статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження", є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження та підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", яка встановлює вимоги до виконавчих документів, не передбачено зазначення у виконавчому документі способу виконання та заходів примусового виконання рішення; вказана стаття передбачає зазначення резолютивної частина рішення. У той же час, державний виконавець не наділений правом надавати оцінку змісту резолютивної частини рішення суду.

Відповідно по статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, державний виконавець на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не наділений правом вирішувати, які судові рішення підлягають виконанню, а які - ні, оскільки це прямо суперечить Конституції України та виходить за межі повноважень, наданих йому Законом України "Про виконавче провадження".

Стосовно посилань відповідача на те, що виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень згідно зі статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів зазначає, що вказана стаття не встановлює вичерпного переліку заходів примусового виконання рішень, а не зазначення таких заходів у виконавчому документів не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до пункту 8 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Зокрема, положення частини першої статті 170 та частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту; за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, незрозумілість, на думку державного виконавця, судового рішення чи неможливість його виконання є підставою для звернення до суду із відповідними заявами.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у межах спірних державний виконавець не мав правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови, а тому постанова державного виконавця головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06 лютого 2015 року ВП №46982589 підлягає скасуванню, а дії державного виконавця по її винесенню є протиправними.

З огляду на протиправність оскаржуваної постанови та дій державного виконавця, суд вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача, відповідача належить зобов'язати розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2014 року, зареєстрованою за вхідним №П-1335, у відповідності до вимог статті 25Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас суд не погоджується із позовними вимогами про визнання протиправним дій ДВС України щодо винесення оскаржуваної постанови, оскільки відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження належить до повноважень державного виконавця.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваних постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06 лютого 2015 року ВП №46982589.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка Олександра Миколайовича про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06 лютого 2015 року ВП №46982589.

4. Зобовязати Державну виконавчу службу України розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2014 року, зареєстрованою за вхідним №П-1335, у відповідності до вимог статті 25Закону України "Про виконавче провадження".

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

6. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді В.М. Данилишин

О.П. Огурцов