Справа № 2а/0570/17599/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015 р. м. Київ К/800/15190/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Артемівську Донецької області про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в місті Артемівську Донецької області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Артемівську Донецької області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячної адресної допомоги та відшкодування пенсії за період з 01.07.2012 року по 30.11.2012 року в розмірі 597275.46 грн., в тому числі: 5199.93 грн. - витрати основного розміру пенсії, 592048.62 грн. - витрати на щомісячну державну адресну допомогу, 26.91 грн. - витрати з поштового збору.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2013 року позов було задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську на користь Управління пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області витрати по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01 липня 2012 року по 30 листопада 2012 року на загальну суму у розмірі 4 476 грн. 84 коп.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2013 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Артемівську Донецької області звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задовольнянні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, дійшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанції встановлено, що в період з 01 липня 2012 року по 30 листопада 2012 року пенсійним органом здійснено виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та виплату державної адресної допомоги в розмірі 597275.46 грн.

Відділенням Фонду не прийняті до відшкодування витрати, здійснені пенсійним органом на загальну суму 597 275,46 грн., у тому числі 5199,93 грн. - витрати з основного розміру пенсії, 592 048,62 грн. - витрати на щомісячну адресну допомогу, 26,91 грн. - витрати з поштового збору.

Предметом спору у даній справі є відшкодування витрат з основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві і витрат на щомісячну державну адресну допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, з яким погодився Донецький апеляційний адміністративний суд дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування витрат з основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві призначених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, який стався на території держав СНД, а сума витрат пов'язаних з витратами на доставку адресної допомоги відшкодуванню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, ОСОБА_11 суди попередніх інстанцій виходили з того, що на час смерті ОСОБА_12, його дружина ОСОБА_11 належала до категорії працездатних осіб в розумінні ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено ст. 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 24 вказаного Закону № 1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку відшкодування витрат, розробленого та затвердженого ПФУ і Фондом відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та законів України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та «Про пенсійне забезпечення», відшкодуванню Фондом підлягають, зокрема, сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду в виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Отже, відшкодування витрат суми виплати основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання покладено на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Разом з тим суд касаційної інстанції вважає, що витрати ПФУ на виплату і доставку державної адресної допомоги та підвищення до пенсії, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення», не підлягають відшкодуванню Фондом, оскільки такі витрати не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та визначеного ст. 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» переліку соціальних послуг і виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності громадянам, які отримали трудове каліцтво за межами України, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

За змістом п. «а» ч.1 ст.27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Згідно з абз.2 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у ст.8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Правові норми, закріплені ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, (далі - Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, (а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати), є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

На підставі викладеного суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстацній щодо стягнення з відповідача витрат по особових справах потерпілих (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10) яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з 01 липня 2012 року по 30 листопада 2012 року на загальну суму у розмірі 4 476 (чотири тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп.

Також суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції щодо необгрунитованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, ОСОБА_11 оскільки на час смерті ОСОБА_12, його дружина ОСОБА_11 належала до категорії працездатних осіб в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а за Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п.п. «д» п.1 ч.1 ст.21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Також суд касаційної інстанції погоджується з висновком щодо необґрунтованості позовних вимог в частині вимог щодо відшкодування витрат на щомісячну державну адресну допомогу.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець