Справа № 810/6905/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6905/14 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання незаконними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» (далі - Позивач, ТОВ «Альянс Новобуд») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Відповідач, Броварська ОДПІ) про: визнання незаконними дій щодо проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Альянс Новобуд» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Арсан-Буд»; визнання незаконними дій Відповідача щодо складання акту перевірки від 09.07.2014 року «Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Альянс Новобуд» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Арсан-Буд» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року»; скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2014 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.07.2014 року №. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем доведено правомірність включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, а тому позовні вимоги є повністю обґрунтованими. Крім того, суд зауважив, що Відповідачем не подано жодних доказів нікчемності укладених Позивачем договорів, на підставі яких ТОВ «Альянс Новобуд» було сформовано податковий кредит. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зауважив, що оскільки задоволенню підлягають лише ті вимоги, які поновлюють порушене право особи, підстави для визнання протиправними дій щодо проведення перевірки та складання акту відсутні, адже не спрямовані на захист порушених прав.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інтонації - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у червні - липні 2014 року працівниками Броварської ОДПІ на підставі наказу від 25.06.2014 року №624 згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Альянс Новобуд» з питань підтвердження господарських відносин з ТОВ «Арсан-Буд» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем: п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ, що підлягають сплаті, за січень 2014 року на суму 2 865 155,00 грн.. Результати перевірки зафіксовані в акті від 09.07.2014 року №373/10-06-22-01/35326295. На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 29.07.2014 року винесене податкове повідомлення-рішення №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 4 297 733,00 грн., у тому числі за основним платежем - 2 865 165,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1 432 578,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення були залишені без змін.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції встановив, що у період, що перевірявся, Позивачем до складу податкового кредиту було включено, зокрема, 2 865 155 грн., сформованого за наслідками господарських відносин з ТОВ «Арсан-Буд».

Вирішуючи питання про реальність укладених між Позивачем та вказаним контрагентом договорів, суд першої інстанції встановив наступне.

Між ТОВ «Альянс Новобуд» (Замовник) та ТОВ «Арсан-Буд» (Генпідрядник) укладено договір №11/06-12 ГП від 11.06.2012 року Генерального підряду на будівельні роботи (далі - Договір №11/06-12), за умовами якого Замовник доручає, а Генпідрядник приймає на себе зобов'язання щодо виконання підготовчих генпідрядних робіт по будівництву об'єкта у відповідності з переліком робіт, вказаних у додаткових угодах до даного Договору, які є його невід'ємною частиною, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані Генпідрядником роботи в строки та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 3.1 Договору №11/06-12 передбачено що Генпідрядник розпочинає виконання робіт протягом 5 днів з дня виконання Замовником зобов'язань щодо передачі по акту будівельного майданчика (фронту робіт) для виконання робіт.

Згідно п. 3.7 Договору №11/06-12 початок виконання робіт фіксується сторонами актом, який складається Генпідрядником і підписується Замовником.

З моменту початку робіт до їх завершення Генпідрядник повинен вести журнал щоденного виконання робіт та інші журнали, необхідні при проведенні спеціальних видів робіт (п. 6.1 Договору №11/06-12).

Відповідно до п. 15.1 вказаного Договору розрахунки за фактично виконані роботи проводяться на підставі підписаних сторонами актів виконаних будівельних робіт по формі КБ-2 та довідки Кб-3, що включають в себе обсяги виконаних робіт та їх вартість, з урахуванням авансових платежів та гарантійного утримання у випадку їх наявності.

Про реальність виконання договірних зобов'язань, на переконання суду першої інстанції, свідчать наявні у матеріалах справи копії: актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (т. 1 а.с. 68-110); довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 (т. 1 а.с. 67); податкових накладних (т. 1 а.с. 126, 128-129, 131, 133-134, 136); банківських виписок по рахунку (т. 1 а.с. 138-142); декларації про початок виконання підготовчих робіт (т. 1 а.с. 170-171); дозволу на виконання будівельних робіт (т. 1 а.с. 172); акту готовності об'єкта до експлуатації (т. 1 а.с. 173-178); сертифікату (т. 1 а.с. 174); журналу робіт (т. 1 а.с. 181-207).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Альянс Новобуд» (Замовник) та ТОВ «Арсан-Буд» (Підрядник) укладено договір генерального підряду №30/08-13 ГП від 30.08.2013 року (далі - Договір №30/08-13), за умовами якого Підрядник зобов'язується своїми та залученими силами і засобами на замовлення Замовника виконати і здати Замовникові у встановлений строк роботи з будівництва об'єкта: «Будівництва багатоквартирної житлової забудови на території 3-го мікрорайону в м. Броварах Київської області. Друга черга будівництва.», а Замовник зобов'язується прийняти будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 3.1 Договору №30/08-13 договірна ціна є приблизною і визначається складанням приблизного кошторису відповідно до норм ДБН Д.1.1-1-2000 та актами виконаних робіт за формою КБ-2в та КБ-3.

Згідно п. 8.1 Договору №30/08-13 фінансування будівельних робіт за домовленістю сторін проводиться на підставі наданих Підрядником актів виконаних робіт форми КБ-2в та форми КБ-3 з урахуванням наданих авансів.

Факт виконання умов вказаного Договору, на думку суду першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 (т. 1 а.с. 111); акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (т. 1 а.с. 112-116); податкових накладних (т. 1 а.с. 127, 130, 132, 135); банківських виписок (т. 1 а.с. 137, 140-142); декларації про початок виконання будівельних робіт (т. 2 а.с. 5-8).

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що між Позивачем (Замовник) та ТОВ «Арсан-Буд» (Підрядник) укладено договір генерального підряду №24/05-13 ГП від 24.05.2013 року. Однак, у зв'язку з тим, що податковий кредит за період, що перевірявся, формувався Позивачем за наслідками правовідносин за Договорами №11/06-12 та №30/08-13, досліджувати вказаний правочин в контексті спірних правовідносин судова колегія вважає недоцільним.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними укладених Позивачем з ТОВ «Арсан-Буд» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагента. Крім того, доказів визнання нікчемними угод суду не надано, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, доказів наявності у сторін договорів мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, Відповідачем надано не було.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, господарські операції між контрагентами мали товарний характер та не були вчинені з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи документи містять всі обов'язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства, оскільки висновки останнього ґрунтуються виключно на матеріалах акту від 18.04.2014 року №218/10-06-22-01/34837703 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Арсан-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Систем Енерджи Нью» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року».

При цьому, аналіз наявних у матеріалах справи копій первинних документів свідчить про відповідність їх вимогам наказу Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 року №554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві (Форми № КБ-2в, КБ-3)» та ДНБ Д.1.1-1-2000.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують реальність виконання укладених Позивачем договорів.

Щодо висновків суду першої інстанції про необґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення Позивачем податкового кредиту з ПДВ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виписування податкових накладних Позивачу контрагенти останнього були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у Відповідача не було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагента Позивача з фіктивними суб'єктами господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ТОВ «Альянс Новобуд», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, посилання Апелянта на використання у ході перевірки Позивача акту від 18.04.2014 року №218/10-06-22-01/34837703 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Арсан-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Систем Енерджи Нью» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року» колегія суддів оцінює критично, оскільки предметом перевірки були відносини контрагента Позивача з іншою особою, що, на думку суду, жодним чином не може вказувати на безтоварність господарських операцій за Договорами №11/06-12 та №30/08-13.

Щодо решти висновків суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови не було встановлено порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення Чернігівського окружного адміністративного суду переглядалось в межах апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання незаконними дій та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.