Справа № 826/19504/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2015 року № 826/19504/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна»
доРівненської митниці ДФС
третя особа,що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11 грудня 2014 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Підприємство з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» (далі - Підприємство з ІІ «ЛУКОЙЛ-Україна», позивач) з адміністративним позовом до Рівненської митниці Міндоходів (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття висновку, про повернення Підприємству з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» () з Державного бюджету України (надміру) сплачених коштів, контроль за справлянням яких, покладається на митні органи, в сумі 605 952,15 грн. (шістсот п'ят тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 15 коп.);

- зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України на поточний рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» в ПАТ «Сітібанк» 0019, МФО 300584, код ЄДРПОУ 0603572 надмірно сплачених коштів в сумі 605 952,15 грн. (шістсот п'ят тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 15 коп.) та передати на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

В судовому засіданні, яке відбулось 21 січня 2015 року, протокольною ухвалою було замінено неналежного відповідача Рівненську митницю Міндоходів на його правонаступника Рівненську митницю ДФС, у зв'язку з ліквідацією Міністерства доходів і зборів на підставі постанови Кабінету Міністрів від 21 травня 2014 року № 160.

Окрім цього, в судовому засіданні 21 січня 2015 року, до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКС України у м. Києві, третя особа).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що в порушення норм чинного законодавства, митним органом у встановленому законом порядку не надано висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно зарахованих до бюджету митних платежів у розмірі 605 952,15 грн.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Контролюючий орган подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначав, що позивач, звернувся із заявами про повернення надміру сплачених коштів у термін, що перевищує один рік з дня, наступного за днем подання додаткових декларації (виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів), а відтак митним органом правомірно відмовлено позивачу в підготуванні відповідного висновку.

В судових засіданнях представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання, яке відбулось 05 лютого 2015 року представник третьої особи не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем та Іноземним підприємством «ЛУКОЙЛ-Білорусь» були укладені контракти на поставку нафтопродуктів від 18 січня 2012 року № 60/12-Ю/12/2 та від 19 лютого 2013 року № 188/13-Ю/13/2.

Також, між позивачем та Іноземним підприємством «JSC IP SLAVNEFTECHIM» були укладені контракти на поставку нафтопродуктів від 15 лютого 2013 року № DLF/50/15/02/2013/13/1 та від 05 березня 2013 року № N/DLF/50/05/03/2013.

Відповідно до умов вказаних контрактів, вартість товару - «важкі дистиляти, газойлі - паливо дизельне», що був імпортований Підприємству з ІІ «ЛУКОЙЛ-Україна», визначалась за встановленою формулою. Зазначений товар за вказаними контрактами було доставлено на митну територію України в зону діяльності Рівненської митниці Міндоходів та оформлювлено в режимі імпорт 40 з поданням до митного органу тимчасової митної декларації відповідно до пункту 29 Положення про митні декларації, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450 «Питання, пов'язані із застосуванням митних декларацій», сплачено митні платежі та випущено у вільний обіг.

У подальшому, при оформлені додаткових декларацій типу ІМ 40 ТД, заповнених у звичайному порядку після випуску товару у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями позивачем було зменшено митну вартість товару, яка визначалась за формулою, передбаченою контрактом.

20 лютого 2014 року позивач подав до відповідача заяви №№ 844, 845, 846 за реєстрами митних декларацій про повернення надмірно сплачених коштів за митне оформлення в якості передплат на рахунок Рівненської митниці Міндоходів, на загальну суму 1 663 961,12 грн.

Відповідач, в своєму листі від 27 лютого 2014 року №01.1/3-06-1022 повідомив підприємство з ІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» про те, що під час перевірки обґрунтованості повернення коштів виявлено, що у наданих ним заявах невірно зазначені реквізити контрактів по яким здійснено митне оформлення, рекомендував подати заяву заповнену у відповідності до вимог чинного законодавства та надати довідку про відсутність податкового боргу.

25 травня 2014 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявами №№ 1317, 1318, 1319 про повернення надмірно сплачених коштів.

Митний орган, у своє листі про результати розгляду звернень від 08 квітня 2014 року № 01.1/3-06-1671, повідомив позивача про те, що відповідно до звернення № 1319 від 25 травня 2014 року, при митному оформленні додаткових декларацій типу ІМ 40 ТД, заповнених у звичайному порядку після випуску товару, яка визначалась за формулою, зменшилась внаслідок чого виникли надмірно сплачені митні платежі, що підлягають поверненню з Державного бюджету України (спосіб платежу - 99) на суму 497 337,79 грн.

Щодо звернень позивача № 1317, № 1318 від 25 травня 2014 року, контролюючий орган повідомив, що під час перевірки виявлено наявні розбіжності у визначенні термінів повернення надміру сплачених сум митних платежів відповідно до норм статті 301 Митного кодексу України та статті 43 Податкового кодексу України, тому виникла необхідність в отриманні роз'яснень щодо терміну, в який можливе повернення платнику податків надміру сплачених митних платежів, а саме, одного року чи 1 095 днів з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплаченої суми.

З метою отримання відповідних роз'яснень митним органом 01 квітня 2014 року направлено відповідний запит до Міністерства доходів і зборів України.

Листом від 14 серпня 2014 року № 01.1/1/06-3815 відповідач повідомив Підприємство з ІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» про неможливість повернення надміру сплачених коштів за заявою від 25 травня 2014 року №1318 в повному обсязі та за заявою від 25 травня 2014 року №1317 в частині повернення надміру сплачених коштів за тимчасовою ВМД № 204020000/2013/001884 від 26.02.2013 року та додатковою ВМД № 204020000/2013/002724 від 20.03.2013 року.

В обґрунтування своєї відмови, контролюючий орган зазначив, що Міністерством доходів і зборів України від 15 липня 2014 року № 16793/7/99-99-19-04-01-17 надано роз'яснення щодо повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів з Державного бюджету України, з урахуванням підпункту 4 частини 5 статті 301 Митного кодексу України (митну декларацію змінено), згідно якого з метою повернення відповідних сум митних платежів платник податку має подати до органу Міністерства доходів і зборів заяву у термін, ще не перевищує один рік з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум платежів.

Митне оформлення позивачем додаткових декларацій типу ІМ 40 ТД, за якими виникли надмірно сплачені митні платежі, що підлягають поверненню з Державного бюджету України, було здійснено у грудні 2012 року - січні 2013 року та березні 2013 року.

А відтак, митний орган дійшов до висновку про те, що позивачем порушено річний строк на подачу відповідної заяви, що унеможливлює повернення коштів з Державного бюджету України.

Вважаючи протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо повернення надміру сплачених коштів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 1 МК України передбачено, що відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до п. 1.2 ч. 1 ст. 1 ПК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.

Відповідно до ч. 7 статті 298 МК України, порядок нарахування, обліку та перерахування до державного бюджету сум митних платежів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно п. 43.3 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до ч. 1 статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів (ч. 2 статті 301 МК України).

Частинами 3 та 4 статті 301 МК України передбачено, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до ч. 5 статті 301 МК України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:

1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу.

6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Згідно із ч. 6 статті 301 МК України, повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

При цьому, суд зазначає, що порядок повернення вказаних вище платежів регулюються, зокрема, Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (далі - Порядок № 618).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що заява про повернення помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету суми митних платежів може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 301 МК України, яким визначено річний термін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Рівненської митниці ДФС із заявами від 25 березня 2014 року № 1317, № 1348, № 1319 про повернення надмірно сплачених до Державного бюджету України податків і зборів у розмірі 1 663 695,54 грн.

До вказаних заяв були додані копії реєстрів ВМД оформлених в режимі ІМ 40 ДТ, ІМ 40 після ТД та суми зайво перерахованих коштів.

За наслідками розгляду вказаних заяв позивача, відповідач, листом від 08 квітня 2014 року № 01.1/3-06-1671, повідомив позивача про те, що звернення № 1319 від 25 березня 2014 року підлягає задоволенню, а надмірно сплачені митні платежі на суму 497 337,79 грн. - поверненню з Державного бюджету України (спосіб платежу - 99).

Проте, щодо звернень позивача № 1317, № 1318 від 25 березня 2014 року, контролюючий орган повідомив Підприємство з ІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» про неможливість повернення коштів листом від 14 серпня 2014 року № 01.1/1/06-3815, у зв'язку з тим, що митне оформлення позивачем додаткових декларацій типу ІМ 40 ТД, за якими виникли надмірно сплачені митні платежі, що підлягають поверненню з Державного бюджету України, було здійснено у грудні 2012 року - січні 2013 року та березні 2013 року, що свідчить про пропуск річного строку на подачу відповідної заяви.

У той же час, при вирішення вказаної адміністративної справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 МК України якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Частиною третьої вказаної статті передбачено, що для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до статті 31 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття органом доходів і зборів тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар.

У той же час, згідно ч. 1 ст. 261 МК України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Водночас, суд зазначає, що ч. 1 ст. 269 МК України передбачено, що відповідно до положень цієї статті за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації (ч. 2 ст. 269 МК України).

При цьому, відповідно до п. 37 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450 після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом:

- подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом;

- заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Пунктом 38 вказаного вище Порядку декларант або уповноважена ним особа може змінити заявлений у попередній митній декларації митний режим товарів, що ввозяться на митну територію України, шляхом подання митному органу додаткової декларації з іншим заявленим митним режимом, до інформування декларанта або уповноваженої ним особи митним органом, яким оформлена така попередня митна декларація, про намір здійснити митний огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище норм чинного законодавства, суд приходить до переконання, що подання декларантом митному органу додаткової декларації, шляхом зміни заявленої у попередній митній декларації митного режиму товарів, є за своєю суттю зміною митної декларації.

А отже, за вказаних обставин, у разі виникнення у декларанта надмірно сплачених митних платежів, що підлягають поверненню з Державного бюджету України, останній має право на їх повернення відповідно до ч. 5 ст. 301 МК України, шляхом подачі заяви не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

У той же час, як зазначалося вище, позивачем заяви № 1317 та № 1318 в частині повернення надміру сплачених коштів за тимчасовою ВМД № 204020000/2013/001884 від 26.02.2013 року та додатковою ВМД № 204020000/2013/002724 від 20.03.2013 року було подано 25 березня 2014 року, тобто з пропуском річного строку на її подачу.

За вказаних вище обставин, суд погоджується з рішенням відповідача про відсутність правових підстав для повернення коштів за вказаними заявами позивача.

При цьому, виходячи з аналізу зазначених норм права та з визначення поняття бездіяльності суб'єкта владних повноважень, де бездіяльність - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, ненадання допомоги працівниками міліції, неоприлюднення нормативно-правового акта тощо), суд приходить до переконання про відсутність в діях відповідача 1 ознак протиправної бездіяльності щодо неприйняття висновку, про повернення Підприємству з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» () з Державного бюджету України (надміру) сплачених коштів, контроль за справлянням яких, покладається на митні органи, в сумі 605 952,15 грн. (шістсот п'ят тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 15 коп.).

За вказаних вище обставин не підлягає до задоволення і вимога про зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України на поточний рахунок Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» в ПАТ «Сітібанк» 0019, МФО 300584, код ЄДРПОУ 0603572 надмірно сплачених коштів в сумі 605 952,15 грн. (шістсот п'ят тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 15 коп.) та передати на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, у зв'язку з відсутністю на це правових підстав.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко