Справа № 826/1676/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 березня 2015 року 11:22 № 826/1676/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Ніколайчук Н.М.,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

представника прокуратури - Дорошенко В.М.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Володковича В.В. за участю третьої особи - опікуна недієздатної ОСОБА_7 ОСОБА_3, за участю прокуратури м. Києва про визнання дій протиправними, скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Володковича В.В. за участю третьої особи - опікуна недієздатної ОСОБА_7 ОСОБА_3, за участю прокуратури м. Києва про визнання дій протиправними, скасування рішення, мотивуючи позовні вимоги тим, що дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Володковича В.В. щодо винесення рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є протиправними, оскільки суперечать вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п.п. 35, 36, 37, 39 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

В позовній заяві позивач просить суд визнати дії державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Володковича Володимира Володимировича щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17802759 від 08 грудня 2014 року, протиправними; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Володковича Володимира Володимировича щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17802759 від 08 грудня 2014 року, повністю.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що державним реєстратором правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію права власності, оскільки підстави для відмови у проведенні такої реєстрації були відсутні, а остання здійснена на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2003 року.

Представник третьої особи заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Представник прокуратури в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, представника третьої особи, представника прокуратури, суд встановив наступне.

12.06.09 р. між позивачем та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є квартира №22 в будинку під №3 по вулиці Івана Мазепи (кол. вулиця Січневого повстання) у м. Києві, яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 87,0 кв.м.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., про що внесено запис за №957 у відповідному реєстрі.

Крім того, Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності проведено реєстрацію права власності зазначеної квартири за ОСОБА_5, про що записано в реєстраційній книзі №д.1126-175 за реєстровим номером 817, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення №000751.

Як зазначає позивач, під час розгляду адміністративної справи №826/11322/14 їй стало відомо, що 08.12.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Володковичем В.В. зареєстровано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу квартири, серія та номер - 17-8308, виданий 27.08.2003 р., видавник: Перша Київська державна нотаріальна контора.

Позивач, вважаючи дане рішення про державну реєстрацію незаконним, а дії державного реєстратора протиправними, такими, що порушують її права та законні інтереси, звернулася до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом.

При вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна та регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон №1952-IV).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

При цьому, підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачені ст. 24 Закону №1952-IV та є вичерпними.

Статтею 26 Закону №1952-IV визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (далі - Порядок №868).

Частиною 1 п. 36 Порядку №868 визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, картки прийому заяви від 02.12.2014 р. за №17634093, уповноваженим представником ОСОБА_7 до заяви про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 надано: копію паспортів, копію рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2013 р.; копію реєстраційного посвідчення від 28.08.2013 року, виданого Київським МБТІ; договір купівлі-продажу №17-8308 від 27.08.2003 р.; копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2013 р.; копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2013 р.; копії витягів; копію картки платника податку.

08.12.2014 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно Володкович В.В. за наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів прийняв оскаржуване рішення №17802759 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивач зазначає, що станом на момент прийняття зазначеного вище рішення власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, оскільки право власності у відповідності до вимог чинного законодавства не скасовано.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 слугував договір купівлі-продажу №957 від 12.06.2009 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8

При цьому, відповідно до п. 1.2 даного договору, квартира, що відчужується, належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Мойсеєнко Т.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.05.2006 року за реєстровим №1579 та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 15.05.2006 року за реєстром №817.

Водночас, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2013 року у справі №757/7761/13-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 11 травня 2006 року, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. за номером у реєстрі №1579; витребувано з володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1

Дане рішення набрало законної сили 27.02.2014 року.

Крім того, суд звертає увагу, що абз. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

При цьому, суд зазначає, що доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.08.2003 року, на підставі якого прийнято рішення про державну реєстрацію права власності, матеріали справи не містять, а сторонами не доведено.

Враховуючи, що державна реєстрація права власності - це лише офіційне підтвердження державою виникнення права власності, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2003 року, який в судовому порядку не визнаний недійсним, зважаючи, що підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень у державного реєстратора були відсутні, суд, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, приходить до висновку, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності є правомірним, прийнятим з урахуванням всіх обставин та на з дотриманням вимог чинного законодавства, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов