Справа № 2а-1611/12/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Київ К/800/450/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника відповідача Міністерства оборони України Кушніренко Тетяни Федорівни на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання незаконною бездіяльності та неналежної діяльності Міністерства оборони України із забезпечення сім`ї позивача та його особисто квартирою.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, службовим жилим приміщенням. Зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити ОСОБА_1 та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, службовим жилим приміщенням.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач у письмових запереченнях, які надійшли до Вищого адміністративного суду України, просить її залишити без задоволення, а оскаржувані нею рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України згідно контрактом від 29.06.2010 р.

Позивач житлом не забезпечений, перебуває в загальній черзі на отримання житла (лист від 22.10.2008 р.).

Станом на час звернення до суду проживав у гуртожитку Київського національного університету імені Тараса Шевченка на підставі договору від 22 грудня 1997 року №135 та додаткової угоди від 19 серпня 2009 року №303/44-09, укладених між Міністерством оборони України та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача по не виділенні особистої квартири, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанцій вказав, що Міністерство оборони України, згідно з укладеним контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України зобов`язалось забезпечити позивача та членів його сім`ї жилим приміщенням, або виплатити грошову компенсацію за піднайом (найом) ним житлового приміщення. Проте, позивач та члени його сім`ї тимчасово прописані в АДРЕСА_1 , тобто за місцем проходження служби.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року закріплено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень затвердженою наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 р. № 577 (далі - Інструкція) визначено організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України, у тому числі які проходять військову службу у військових частинах, закладах, установах та організаціях, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, у його структурних підрозділах, а також особам, звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Дана інструкція була скасована Наказом Міноборони № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка визначає організацію: обліку військовослужбовців Збройних Сил України (далі - ЗС України) та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗС України (далі - особи, звільнені з військової служби); забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗС України (крім військовослужбовців строкової військової служби), а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов; порядку надання жилої площі в гуртожитках; порядку оренди і оплати орендованого житла у ЗС України; порядку надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини; порядку створення та роботи житлових комісій; контролю за розподілом жилих приміщень у гарнізонах ЗС України, перевірки правильності оформлення облікових справ військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктом 1.3. вказаної Інструкції передбачено, що забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом:

надання службових жилих приміщень військовослужбовцям;

надання жилих приміщень для постійного проживання військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби (крім випадків, визначених у пункті 1.4 цього розділу);

надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, працівникам ЗС України;

надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі;

оренди житла військовослужбовцям офіцерського складу.

Таким чином, на законодавчому рівні визначено право військовослужбовця на отримання жилого приміщення з урахуванням його відповідного виду, виходячи із його статусу та суб`єктивного права.

В розрізі спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції визначив обов`язок відповідача у наданні позивачу службового приміщення йому та членам його сімї, які з ним проживають, при цьому не зауважив на наступне.

Розділом ІІІ вказаної Інструкції передбачено порядок забезпечення службовими жилими приміщеннями, відповідно до пункту 3.1 якого військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом із ними, за відсутності в них за місцем проходження служби житла мають право на отримання службових жилих приміщень.

Надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), або у разі виконання військовослужбовцем вимог, передбачених абзацом третім пункту 9.8 розділу IX цієї Інструкції.

Службове жиле приміщення надається під час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Службове жиле приміщення надається військовослужбовцю на підставі рапорту на отримання службового житла (додаток 14 до цієї Інструкції), облікованого в журналі реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання службових жилих приміщень (додаток 15 до цієї Інструкції).

До рапорту на отримання службового житла (додаток 14 до цієї Інструкції) військовослужбовцем додаються такі документи:

копії паспортів військовослужбовця та дорослих членів сім`ї;

Ф-3;

Ф-5;

Ф-7.

У разі отримання секретарем житлової комісії військової частини рапорту на отримання службового житла (додаток 14 до цієї Інструкції) ним оформлюється на цього військовослужбовця облікова справа (додаток 7 до цієї Інструкції) відповідно до вимог цієї Інструкції (у разі якщо військовослужбовець не перебуває на обліку).

У десятиденний строк з дня надходження рапорту на отримання службового житла (додаток 14 до цієї Інструкції) секретар житлової комісії військової частини надсилає його копію, завірену у встановленому порядку, з резолюцією командира військової частини, до житлової комісії гарнізону та КЕВ (КЕЧ) району.

Після їх надходження військовослужбовці, що мають право на отримання службового житла, обліковуються у списку військовослужбовців, що потребують надання службового житла (додаток 16 до цієї Інструкції), який ведеться у житловій комісії військової частини, гарнізонній житловій комісії та КЕВ (КЕЧ) району.

Під час надання службового жилого приміщення військовослужбовці та члени їх сімей з обліку осіб, які мають право на отримання постійного житла, не знімаються.

Тому не дослідивши дотримання позивачем вказаного порядку не дає правової підстави стверджувати, що позивач наділений правом на отримання відповідного службового жилого приміщення, а відповідач, допустивши бездіяльність, не реалізував його право в цій частині.

Крім того, ще одним органом, наділеним владними управлінськими функціями при можливості позивача отримання відповідного службового жилого приміщення є діяльність відповідної житлової комісії, участь у розгляді даної справи яка не приймала, що на думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, унеможливлює подальший розгляд даної справи.

При цьому, судами встановлено, що позивач є особою, яка проходить військову службу у ЗС України за контрактом. Однак, як вже зазначалось вище, забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, працівникам ЗС України.

Питання щодо організації надання жилої площі в гуртожитках військових частин, установ, організацій ЗС України та МО України врегульовано у розділі V Інструкції.

Згідно із пунктом 5.1 Інструкції гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які мають бути зареєстровані у виконавчому комітеті сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районній державній адміністрації.

У гуртожитках можуть розміщуватися працівники ЗС України на період роботи за умови відсутності в них місця проживання та інші особи, які прибули у військову частину на визначений термін для виконання службових завдань.

Розміщення таких осіб у кімнатах разом з особами, які проживають в гуртожитках на підставі спеціальних ордерів, забороняється.

Жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням КЕВ (КЕЧ) району за клопотанням командира військової частини. Список розподілу жилої площі в гуртожитку затверджується начальником гарнізону (п. 5.2 Інструкції).

Надання жилої площі в гуртожитках працівникам ЗС України, які знаходяться на квартирному обліку за місцем проживання, працюють у військових частинах, здійснюється на період роботи за умови відсутності в них житла рішенням КЕВ (КЕЧ) району за клопотанням командира військової частини, погодженим із профспілковим комітетом та житловою комісією військової частини.

Для прийняття рішення про надання жилої площі в гуртожитку командиром (начальником) військової частини подається клопотання начальнику КЕВ (КЕЧ) району на підставі рапорту про надання жилої площі в гуртожитку (додаток 22 до цієї Інструкції), зареєстрованого в журналі реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання жилої площі в гуртожитках і місць у спеціально пристосованих казармах та заяв працівників щодо надання жилої площі в гуртожитках (додаток 23 до цієї Інструкції), який ведеться у військовій частині.

До рапорту про надання жилої площі в гуртожитку (додаток 22 до цієї Інструкції) військовослужбовцем додаються такі документи:

копії паспортів військовослужбовця та повнолітніх членів сім`ї;

Ф-3;

Ф-5;

Ф-7.

Працівник подає заяву про надання жилої площі в гуртожитку (додаток 24 до цієї Інструкції) разом з такими документами:

копії паспортів працівника та дорослих членів сім`ї;

Ф-3.

Заява про надання жилої площі в гуртожитку (додаток 24 до цієї Інструкції) реєструється в журналі реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання жилої площі в гуртожитках і місць у спеціально пристосованих казармах та заяв працівників щодо надання жилої площі в гуртожитках (додаток 23 до цієї Інструкції), який ведеться у військовій частині.

У десятиденний строк з дня надходження рапорту про надання жилої площі в гуртожитку (додаток 22 до цієї Інструкції) або заяви про надання жилої площі в гуртожитку (додаток 24 до цієї Інструкції) секретар житлової комісії військової частини надсилає його копію, завірену у встановленому порядку, з резолюцією командира військової частини до КЕВ (КЕЧ) району.

Після їх надходження військовослужбовці та працівники ЗС України обліковуються у списку рапортів військовослужбовців, що потребують жилої площі в гуртожитках і місць у спеціально пристосованих казармах, та заяв працівників щодо надання жилої площі в гуртожитках (додаток 25 до цієї Інструкції), який ведеться у КЕВ (КЕЧ) району.

Пунктом 5.3 Інструкції визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку (додаток 26 до цієї Інструкції) (далі - спеціальний ордер), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. У разі якщо гуртожиток перебуває у віданні (на балансі) навчального закладу, спеціальний ордер видається керівником цього навчального закладу.

Спеціальний ордер видається не пізніше ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення.

Спеціальний ордер (додаток 26 до цієї Інструкції) вручається військовослужбовцю (працівнику), на ім`я якого він виданий. Під час одержання цього спеціального ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) усіх осіб, включених до спеціального ордера (додаток 26 до цієї Інструкції), з відміткою про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання та реєстрацією за місцем служби (роботи).

Відповідно до пункту 5.14 Інструкції відомості про надання (здачу) військовослужбовцям та членам їх сімей жилого приміщення в гуртожитку вносяться до Картки обліку (додаток 8 до цієї Інструкції) секретарем житлової комісії військової частини - до першого примірника, начальником КЕВ (КЕЧ) району чи керівником навчального закладу - до другого примірника.

З матеріалів справи вбачається та що було встановлено судами попередніх інстанції, позивач разом із своєю сім`єю з 2010 року проживає в гуртожитку № 11 (м. Київ, вул. Ломоносова 45), у зв`язку з договором № 135, укладений між Міністерством оборони України та КНУ строком на 10 років.

Отже на виконання вказаного, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції не дослідив належним чином вказані положення із врахуванням спірних правовідносин в поєднанні з позовними вимогами позивача, які ним ставились у позовній заяві, а саме він просив зобов`язати Міністерство оборони України забезпечити його та членів його сім`ї особистою квартирою, а не окремою, яка за своїм статусом відноситься до службових.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв`язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для з`ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника відповідача Міністерства оборони України Кушніренко Тетяни Федорівни задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін
Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников