Справа № 2а-307/12/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2015 р. м. Київ К/9991/66033/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" (далі - Товариство)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012

у справі № 2а-30712/1370 (112604/12/9104)

за позовом Товариства

до спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові (далі - Інспекція)

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.10.2011 № /19969 та від 12.10.2011 № /19970.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2012 позов задоволено з тих мотивів, що реальність виконання операцій з поставки товару позивачеві у рамках господарських правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Втордеревпром» (далі - ТОВ «Втордеревпром») підтверджується документально, тоді як Інспекції не доведено існування обставин, з якими чинне податкове законодавство пов'язує необґрунтованість податкової вигоди платника.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено з посиланням на те, що спірні господарські операції є номінально оформленими штучним документообігом, не опосередковувалися реальним виконанням, а тому не можуть викликати правові наслідки у податковому обліку платника.

Посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду, покладених в основу прийняття оскаржуваних рішень зі спору, положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду зі спору.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги Товариства з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з питань формування податкового кредиту з ПДВ по взаєморозрахунках з ТОВ «Втордеревпром» за період з 01.07.2009 по 30.06.2010. За результатами цієї перевірки Інспекцією було складено акт від 07.10.2011 № 1157/08-01/00293025 та прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 12.10.2011 № /19969, згідно з яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 99318,75 грн. (у тому числі 79455 грн. за основним платежем та 19863,75 грн. за штрафними санкціями);

податкове повідомлення-рішення від 12.10.2011 № /19970, за яким Товариству визначено суму завищення від'ємного значення ПДВ за січень 2010 року на 1350 грн.

Підставою для прийняття цих податкових повідомлень-рішень слугував висновок Інспекції про необґрунтоване відображення позивачем у податковому обліку податкового кредиту за операціями з придбання товарів (піддонів дерев'яних, деревини) у рамках господарських правовідносин з названим контрагентом.

Зі змісту оскаржуваних судових актів вбачається, що даний висновок податкового органу ґрунтується на установлених у ході здійснення зустрічно-перевірочних заходів з податкового контролю обставинах щодо: відсутності у ТОВ «Втордеревпром» майна, транспортних засобів, основних фондів, виробничих та трудових ресурсів для провадження фактичної господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок; провадження цим контрагентом протиправної діяльності шляхом створення за допомогою штучного документообігу умов для отримання податкової вигоди третіми особами. Також Інспекція послалася на неподання позивачем сертифікаційних документів на придбану продукцію та товарно-транспортних накладних, які б засвідчували її транспортування.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту на час виконання спірних операцій) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку.

Керуючись наведеними правилами оподаткування, суд першої інстанції правомірно визнав правову позицію податкового органу зі спору помилковою, виходячи з того, що у сукупності та взаємозв'язку зібрані у справі докази (подані позивачем договір поставки, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, акт інвентаризації тощо) спростовують висновки Інспекції та підтверджують реальність виконання господарських операцій з ТОВ «Втордеревпром».

При цьому суд першої інстанції ретельно дослідив обставини щодо фактичного виконання цих операцій, з'ясувавши, що придбаний товар транспортувався ТОВ «Втордеревпром», приймався за кількістю та якістю комірником Товариства ОСОБА_1, був оприбуткований позивачем та в подальшому використаний для пакування продукції Товариства. Також суд зазначив, що з огляду на факт використання позивачем придбаних піддонів на внутрішньому ринку України була відсутня необхідність в одержанні сертифікатів від постачальника.

За таких обставин суд першої інстанції цілком об'єктивно відхилив і посилання Інспекції на те, що платник не мав фактичної (реальної) господарської діяльності з названим контрагентом з огляду на відсутність у останнього трудових ресурсів, виробничих активів, основних фондів, складських приміщень, оскільки податковим органом не доведено зв'язок цього факту з неможливістю виконати ТОВ «Втордеревпром» договірних зобов'язань перед позивачем.

Відсутність у позивача товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів, у даному разі також не може слугувати підставою для позбавлення Товариства права на податковий кредит. Адже товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення. У даному ж спорі не оцінюється правомірність формування Товариством даних податкового обліку за операцією з перевезення товарів.

З урахуванням викладеного у апеляційного суду були відсутні підстави для надання іншої правової оцінки обставинам даної справи та прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2012 у справі № 2а-30712/1370 (112604/12/9104) скасувати.

3. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2012 у справі № 2а-30712/1370 (112604/12/9104) залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько