Справа № 810/4227/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4227/14 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко А.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Фізична особа ОСОБА_2 (далі по тексту ФОП ОСОБА_2), звернулася до суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-140 від 20.11.2013 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року позовну заяву залишено без розгляду, так як позовну заяву подано поза межами місячного строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2014 року про залишення позову без розгляду, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй ухвалі Київський апеляційний адміністративний суд зазначив, що суд першої інстанції при винесенні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, не врахував положення ст.102 Податкового кодексу України, якими врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року позов залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з тим, що позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Не погоджуючись з ухвалою суду ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Крім того, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з тих же підстав, що і попередня ухвала суду, яка була скасована Київським апеляційним адміністративним судом.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.11.2013 року Білоцерківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було винесено вимогу № Ф-140 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 6 984, 48 гривень у відповідності до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Адміністративний позов поданий 15.07.2014 року (вхідний № 4244).

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, прийшов до висновку, що позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

Закон України від 8 липня 2010 року N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону N 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Цією ж статтею передбачено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Аналіз положень зазначеного законодавства дозволяє дійти висновку, що вимога податкового органу є рішенням суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, а відтак, воно може бути оскаржено до суду в межах встановленого частиною п'ятою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку.

Разом з тим, позивач посилається на положення ст.102 Податкового кодексу України, якими врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів.

Однак, суд першої інстанції правомірно не прийняв їх до уваги, так як, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Тобто, приписи Податкового кодексу України не застосовуються до даних правовідносин, у тому числі і в частині строків оскарження вимоги органу доходів і зборів щодо стягнення заборгованості з єдиного внеску, тому положення статті 102 Податкового кодексу України в даній справі застосуванню не підлягають.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до даних правовідносин положень Податкового кодексу України в частині обчислення строків тривалістю 1095 днів щодо оскарження рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання є неможливим. Оскільки, до даних правовідносин можуть застосовуватись лише норми спеціального Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Також, не приймають до уваги посилання апелянта на положення п.14 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», де зазначено, що порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів, оскільки вказаний пункт стосується оскарження лише нарахування податковим органом пені та застосування штрафів, за несвоєчасну сплату боргу (недоїмки), та жодним чином не встановлює строки оскарження самої вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Так, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В разі пропущення позивачем зазначеного строку, суд, керуючись положеннями статті 100 КАС України, залишає вказаний позов без розгляду. Однак, тільки в разі, якщо за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до положень статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України, правила даної статті не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначає, що суд не в праві поновити строки звернення до суду, а може тільки визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, на підставі позовної заяви та доданих матеріалів.

Так, звернувшись до суду з позовом в липня 2014 року позивач не надає доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду та поважних причин пропуску строків звернення до суду не встановлено, а тому немає підстав для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними та враховуючи дату подачі даного адміністративного позову позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач скористався судовим порядком вирішення спору, а саме оскаржив вимогу про сплату боргу № Ф-140 від 20.11.2013 року шляхом подання позову до Київського окружного адміністративного суду 05 грудня 2014 року.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2014 року у справі № 810/6659/13-а позовну заяву було повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищевказану ухвалу позивач отримав 17.01.2014 року. Зазначена ухвала не оскаржувалася в апеляційному порядку, та набрала законної сили 22.01.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин у позивача був місячний строк для звернення до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 30 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.