Справа № 808/2183/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/2183/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2015 року

справа № 808/2183/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області про визнання недійсним та скасування вимог,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради (далі - позивач або КП "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради) звернулось з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області (далі – відповідач або ДФІ в Запорізькій області) в якому просило скасувати Вимогу відповідача «Про обов’язкові вимоги щодо усунення порушень фінансової дисципліни» № 08-06-14-14/1623 від 25.02.2014 року, в частині зменшення заборгованості з різниці у тарифах на послуги водопостачання та водовідведення на суму 4 660 614, 99 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано пункт 2 Вимоги ДФІ в Запорізькій області “Про обов’язкові вимоги щодо усунення порушень фінансової дисципліни” № 08-06-14-14/1623 від 25.02.2014 року, в частині зобов’язання КП “Бердянськводоканал” Бердянської міської ради зменшити заборгованість з різниці у тарифах на послуги водопостачання та водовідведення на суму 4 660 614 грн. 99 коп.

В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем на адресу позивача надіслано Вимогу № 08-06-14-14/1623 від 25.02.2014 у п. 2 якої зазначено наступне: “… зменшити заборгованість з різниці в тарифах на послуги водопостачання та водовідведення на

4 660 614 грн. 99 коп.” (т.1, а.с.10-12).

Також встановлено, що для здійснення основного виду діяльності позивач використовував воду, як отриману від КП “Облводоканал” Запорізької обласної ради, у відповідності до Договорів від 30.05.2011 року за № 95 (т.1, а.с.95-99), від 17.02.2012 року за № 057ДЗ (т.1, а.с.100-102), від 26.12.2012 року за № 4/13 (т.1, а.с.105-110), так і власного видобутку.

За розрахунками вартості понаднормативних витрат води, яка включена до собівартості послуг водопостачання за перевірений період з 01.06.2011 року по 01.10.2013 року, є різною, оскільки у розрахунках сторонами використовувалась різна собівартість 1 м.куб. води, поданої у мережу.

Так, позивач використовував у розрахунках собівартість 1 м.куб. води, поданої у мережу, – як купленої води згідно з рахунками КП “Облводоканал” ЗОР без ПДВ, так і води власного видобутку. А відповідач використовував у розрахунках собівартість 1 м.куб. води, поданої у мережу, лише як води власного видобутку.

Згідно з п. 6 “Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв’язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування”, затвердженого 11.06.2012 постановою Кабінету Міністрів України №517, обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, з урахуванням перерахунків за низькоякісні та надані не в повному обсязі послуги та відрахуванням дотації місцевих бюджетів, отриманої надавачами послуг.

Відповідно до п.5 “Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв’язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування”, затвердженого 11.06.2012 постановою Кабінету Міністрів України №517, обсяг заборгованості визначається надавачами послуг на підставі таких підтвердних документів: 1) розрахунок фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії населенню, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою; 2) копія рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про затвердження тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення; 3) звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств, засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою, зокрема: з надання послуг з теплопостачання (за формою № 1С-теплопостачання); з надання послуг з водопостачання та водовідведення (за формою №1С-водопостачання, водовідведення); 4) звіт про постачання теплової енергії (за формою №1-теп), звітний кошторис витрат на виробництво теплової енергії (за формою №23-енерго), довідка про корисний відпуск теплової енергії і розрахунки за неї (за формою №32-енерго) або звіт про роботу водопроводу (за формою № 1-водопровід) та/або звіт про роботу каналізації (за формою №1-каналізація).

Згідно з п. 6 “Порядку та умов надання у 2013 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв’язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування”, затвердженого 20.03.2013 постановою Кабінету Міністрів України № 167, обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, з урахуванням витрат, пов’язаних з провадженням інвестиційної діяльності, та відрахуванням проведених перерахунків за низькоякісні і надані не в повному обсязі послуги та дотації місцевих бюджетів, отриманої надавачами послуг для відшкодування різниці в тарифах, і фактично погашеної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення за рахунок субвенції, отриманої за минулі роки.

Відповідно до п. 5 “Порядку та умов надання у 2013 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв’язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування”, затвердженого 20.03.2013 постановою Кабінету Міністрів України № 167, обсяг заборгованості визначається надавачами послуг на підставі таких підтвердних документів: 1) розрахунок фактичної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії населенню, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою; 2) копія рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення; 3) звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств, засвідчений підписом керівника або іншої уповноваженої особи надавача послуг, скріпленим печаткою, зокрема: з надання послуг з теплопостачання (за формою №1С-теплопостачання); з надання послуг з водопостачання та водовідведення (за формою №1С-водопостачання, водовідведення); 4) звіт про постачання теплової енергії (за формою №1-теп), звітний кошторис витрат на виробництво теплової енергії (за формою №23-енерго), довідка про корисний відпуск теплової енергії і розрахунки за неї (за формою №32-енерго) або звіт про роботу водопроводу (за формою №1-водопровід) та/або звіт про роботу каналізації (за формою №1-каналізація); 5) звіт про виконання інвестиційної програми (за формою №2-інвестиції); 6) довідка про повернення щомісяця основної суми кредиту та інших витрат, передбачених графіком повернення кредиту згідно з кредитним договором, кошти якого залучалися для виконання інвестиційних програм.

У п. 22 “Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення”, затвердженого 01.06.2011 постановою Кабінету Міністрів України № 869 (далі – “Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення”), зазначено, зокрема, що до складу планованої виробничої собівартості включаються: прямі матеріальні витрати: - витрати на придбання води в інших підприємств та/або очищення власних стічних вод іншими підприємствами, які плануються відповідно до укладених договорів виходячи з необхідного обсягу подачі питної води та обсягу відведення стічних вод, передбачених річним планом ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, і діючих цін підприємств-постачальників.

Відповідно до п. 16 “Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення” не включаються до розрахунку тарифів витрати, які не використовуються або перевищують межі витрат для визначення об'єкта оподаткування відповідно до розділу III Податкового кодексу України.

Згідно з п. 140.3 ст. 140 (розділ ІІІ) Податкового кодексу України до витрат не включається сума фактичних втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України або іншим органом, визначеним законодавством України.

Отже, відповідачем нормативно не обґрунтована необхідність використання у розрахунку собівартості 1 м.куб. води, поданої у мережу, лише як води власного видобутку.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вірно не вбачав порушень наведених норм права у діяльності позивача.

Звідси, п. 2 Вимоги № 08-06-14-14/1623 від 25.02.2014 року в частині зобов’язання позивача зменшити заборгованість з різниці у тарифах на послуги водопостачання та водовідведення на 4 660 614 грн. 99 коп. є протиправним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області про визнання недійсним та скасування вимог - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай