Справа № К/9991/70480/11-С
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2015р. м. Київ К/9991/70480/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2010 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Господарського суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення недоотриманої заробітної плати та грошового утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Господарського суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення недоотриманої заробітної плати та грошового утримання.

Просила суд стягнути недоотриману заробітну плату та грошове утримання із 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року у сумі 88851, 78 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство фінансів України, Державну судову адміністрацію України, Господарський суд Хмельницької області провести перерахунок і виплату ОСОБА_2 заробітної плати, визначивши її розмір відповідно до посадового окладу з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення виплат, з урахуванням раніше проведених виплат, за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року; судові витрати відшкодовано за рахунок відповідачів в рівних долях. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2011 року апеляційні скарги Державної судової адміністрації України та Міністерства фінансів України задоволено частково. Рішення першої інстанції змінено в частині відшкодування судових витрат за рахунок відповідачів в рівних долях, викладено абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції: ,,Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 600 грн.". У решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2010 року залишено без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції Державна судова адміністрація України звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працює в господарському суді Хмельницької області, маючи статус судді, і відповідно до Конституції України та Закону України "Про статус суддів" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), має право на належне матеріальне та соціальне забезпечення.

При виплаті заробітку та грошового утримання за період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року не враховувалась Постанова №514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України".

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 15 від 28 жовтня 2010 року заборгованість перед позивачем за період з червня 2005 року по січень 2006 року по недоотриманій заробітній платі та грошовому утриманню, становить: 88851,78 грн.

Згідно із частиною 4 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Визначальним актом, який регулював питання оплати праці суддів на момент виникнення спірних правовідносин був Закон України "Про статус суддів". Він встановлював гарантії незалежності суддів, включаючи їх матеріальне і соціальне забезпечення, у тому числі гарантії права щодо оплати праці. Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Частиною 2 статті 44 Закону України "Про статус суддів" встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 % його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 % посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Тобто, згідно з цією нормою гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого статтею 44 цього Закону в співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду України. Недодержання цього принципу, є порушенням конституційного права суддів на отримання заробітної плати не нижче, від визначеної законом, та порушенням конституційних гарантій щодо незалежності та недоторканності суддів.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України, в межах своїх повноважень, прийняв постанову № 513 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України" та постанову № 514 "Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України", якими підвищив оклади, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України "Про статус суддів". Лише 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 865 "Про оплату праці суддів", якою затверджено схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, якою привів оклади суддів у відповідність з встановленим частиною другою статті 44 Закону України "Про статус суддів" співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя.

Однак, Кабінет Міністрів України не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України "Про статус суддів" і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, а саме з 01 червня 2005 року, оскільки надав постанові від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів" чинності з 01 січня 2006 року (пункт 5 Постанови).

Внаслідок цього з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006 року оклади суддів не відповідали вимогам статті 44 Закону України "Про статус суддів".

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, визнано пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці суддів" незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865. Визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 513 і № 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01 червня 2005 року.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки за період з червня по грудень 2005 року позивач отримував заробітну плату у меншому розмірі, ніж це було передбачено Законом України "Про статус суддів".

Враховуючи те, що посилання відповідача в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, та ним повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішеннях, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2010 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Господарського суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення недоотриманої заробітної плати та грошового утримання - без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак