Справа № 816/3318/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015р. м. Київ К/800/62949/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2013р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013р. у справі

за позовом ОСОБА_4

до відповідача Державної реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції

з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору : ОСОБА_3, ОСОБА_5

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2013р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила, з урахуванням зміни позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (далі Державний реєстратор) від 04.02.2013р. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що даним рішенням зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава. Посилаючись на протиправність даного рішення як такого, що прийнято з порушенням норм матеріального права, просила задовольнити позов та скасувати рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2013р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013р, позов задоволено.

Не погодившись з судовими рішеннями, ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому, відповідач зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях позивач зазначив, що судові рішення є законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

21.01.2013р. ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 27.12.2004р., звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права спільної часткової власності на ? квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, м. Полтава.

4.02.2013р. відповідачем прийнято рішення НОМЕР_1 про реєстрацію прав на нерухоме майно та внесено відповідний запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Задовольнивши адміністративний позов, суд першої інстанції, а апеляційний суд, погодившись з ним, виходили з того, що державним реєстратором при прийнятті рішення не було враховано той факт, що рішенням суду договір дарування від 27.12.2004р. визнано недійсним. Крім того, на час проведення реєстрації на квартиру було накладено арешт, про що внесено запис до державного реєстру обтяжень.

Враховуючи те, що в якості документу, що підтверджує право ОСОБА_3 на ? квартири державному реєстратору було надано договір дарування від 27.12.2004р. та наявність у Державному реєстрі інформації про арешт цієї квартири, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок, про те, що при здійсненні реєстраційних дій відповідач діяв всупереч положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №703 від 22.06.2011р. і доводи касаційної скарги правильність цих висновків не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни судових рішень.

Безпідставними є посилання скаржника на порушення судами правил територіальної підсудності, оскільки відповідно до приписів пункту 6 частини 1 статті 22 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо однією із сторін у справі є суд, в якому розглядається справа, або суддя цього суду.

Оскільки ОСОБА_3 приймав участь у розгляді справи не в якості сторони, а як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у Полтавського окружного суду не було підстав для передання справи до іншого адміністративного суду.

Відповідно до статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2013р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз