Справа № 510/377/13-а
Суддя: Сорокін К. В.
Дата ухвалення: 2014-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 510/377/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2014 р. о 15 год. 00 хв. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Міняєві Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Ренійської міської ради (треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.) про визнання незаконним та відміну рішення Ренійської міської ради №278 від 18.06.1997 р. в частині відміни рішення від 26.06.1996 р. №244 та залишення в силі рішення №87 від 19.01.1995 р., -

В С Т А Н О В И В

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Ренійської міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та його скасування, а саме рішення Ренійської міської ради № 278 від 18.06.1997 р. в частині скасування рішення від 26.06.1996 р. № 244 та залишення в силі рішення № 87 від 19.01.1995 р., посилаючись на те, що рішення № 87 від 19.01.1995 органу місцевого самоврядування є актом одноразового застосування, воно вичерпувало свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасованим чи зміненим після його виконання.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, та пояснив, що в ході розгляду справи, позивачем не було надано належних доказів того, що його права були порушені з боку органів місцевого самоврядування, тому позовні вимоги є безпідставними. Рішення органів місцевого ґрунтуються на вимогах Закону України «Про місцеве самоврядування», а також на спеціальних законах, які регулюють правовідносини які виникли у даній справі.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні своїх позовних вимог наполягав, та пояснив, що 14.06.1995 року, у процесі приватизації, згідно свідоцтва права власності на житло №130 власниками квартири АДРЕСА_1, були:

- ОСОБА_10 (батько)

- ОСОБА_11 (мати)

- ОСОБА_1 (син - позивач)

- ОСОБА_3 (син - позивач)

Це багатоквартирний будинок який складається з 4 квартир з господарськими будівлями та підвалом. Решта квартир № 1, 2, 3 також приватизовані.

05.08.2009 року, рішенням Ренійського районного суду за ОСОБА_1 було визнано право власності на спадкове майно у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1, після смерті батька, ОСОБА_12

28.03.2011 року, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири АДРЕСА_1, після смерті матері, ОСОБА_11 Таким чином, власниками квартири на даний час є позивачі ОСОБА_1 - ? частини, та ОСОБА_3 - ? частина.

19.01.1995 року, рішенням третьої сесії двадцять другого скликання Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району «Про виділення земельної ділянки в постійне користування по АДРЕСА_3» було вирішено дати дозвіл на розділ двору та городу з передачею в користування земельної ділянки квартирам № 1, 2, 3, 4 домоволодіння АДРЕСА_3.

26.06.1996 року, рішенням вісімнадцятої сесії двадцять другого скликання Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району під №278 «Про відміну рішення 13-ої сесії народних депутатів 22 скликання №244 від 26.06.1996 року, «Про відміну рішення 3-ої сесії міської ради народних депутатів 22 скликання №87 від 19.01.1995 року «Про виділення земельної ділянки в постійне користування по АДРЕСА_3», було вирішено:

- П.1 Рішення, - відмінити рішення 13-ої сесії міської ради народних депутатів «Про відміну рішення третьої сесії двадцять другого скликання Ренійської міської ради народних депутатів 22 скликання №87 від 19.01.1995 року, «Про виділення земельної ділянки в постійне користування по АДРЕСА_3».

- П.2 Рішення, - рішення 3-ої сесії міської ради народних депутатів 22 скликання №87 від 19.01.1995 року «Про виділення земельної ділянки в постійне користування по АДРЕСА_3» і рішення виконкому міськради №141 від 20.06.1996 року «Про дозвіл будівництва господарських побутових будов в домоволодінні по АДРЕСА_3» залишити в силі.

Таким чином, на даний час згідно рішенню №87 від 19.01.1995 року, двір у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 розділений та земельна ділянка передана у постійне користування.

На підставі п. 4.4 положення «Про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у загальне користування або загальну спільну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків» від 5 квітня 1996 року, виділення частки земельної ділянки власникам квартир та нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається.

Отже, рішення №278 від 16.06.1997 року прийняте в момент існування вказаного положення не відповідає п. 4.4 положення від 05.04.1996 року, та є незаконним.

Більш того, рішенням Ренійського районного суду від 12.05.1997 року, яке залишено в силі ухвалою Одеського обласного суду 19.08.1997 року по справі №823 - 1997 р. було встановлено, що виділення земельної ділянки кожному власнику неможливо, а рішення від 26.06.1996 року №244 є законним.

На даний час, сусіди позивачів, власники квартири АДРЕСА_2, бажають встановити паркан. В результаті встановлення паркану, позивачі будуть позбавлені можливості доступу до допоміжних приміщень, зокрема до літ. «Б», а у відповідності до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-XII, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень в будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та зобов'язані приймати участь в загальних витратах, пов'язаних зі змістом будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки. Таким чином, позивачі вважають, що повинно діяти рішення №244 від 26.06.1996 року, за яким земельну ділянку по АДРЕСА_3, повинна знаходитися в загальному користуванні.

Представник третіх осіб, адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на житло № 52 від 06.03.1995 року.

Позивач ОСОБА_1, разом із своїм братом ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та правонаступниками своїх батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_10.

Будинок, в якому розташована квартира складається з 4-ох квартир, має прилеглу територію 564 кв. м. Раніше цей будинок та прилеглі споруди належали Ренійському елеватору.

За рішенням ради орендаторів Ренійського елеватора від 17.01.1995 року було проведено поділ земельної ділянки та поділ господарських споруд з подальшою передачею їх у власність, про що свідчить протокол № 2 від 17.01.1997 р. та протокол № 4 від 25.01.1997 р.

Так, рішенням Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області «Про надання земельної ділянки в постійне користування по вул. Болградська, 19» № 87 від 19.01.1995 року на підставі заяви власника багатоквартирного житлового будинку - Ренійського елеватору № 2 від 17.01.1995 р., на підставі інформації районного архітектора та погодження із наймачами квартир (на той час не було приватизовано квартири) надано дозвіл на поділ двору та огороду домоволодіння № 19, який належав Ренійському елеватору та виготовлена схема поділу:

- за квартирою № 1 - 142,00 кв. м,

- за квартирою № 2 - 151,00 кв. м

- за квартирою № 3 - 123,00 кв. м

- за квартирою 4 - 143,00 кв. м.

Також, п. 2 вказаного рішення зобов'язано власника внести відповідні зміни в інвентаризаційну справу в бюро технічної інвентаризації.

Зазначене рішення органу місцевого самоврядування було виконано як адміністрацією Ренійського елеватору, так й наймачами квартир, в подальшому власниками квартир. Цей факт також підтвердили треті особи по справі (ОСОБА_9.), які пояснили, що існує фактичний поділ прилеглої території, що цей спір існує тривалий час, що неодноразово було предметом позову у суді. Також, пояснив, що інші співвласники і він сам особисто встановили огорожу, поділили між собою прилеглу територію.

Таким чином, зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування (яке ухвалено під час дії Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» у відповідності із п. 17 ч. 2 ст. 19, якою передбачено компетенцію щодо регулювання земельних відносин відповідно до законодавства) передано в постійне користування прилеглу земельну ділянку (наймачам) власникам багатоквартирного житлового будинку.

Прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування, в тому числі на умовах оренди, Об'єднанням власників будинків, для обслуговування існуючого житлового будинку (будинків) відповідно до земельного законодавства.

Ч. 1 Ст. 22 ЗК України 18.12.1990 № 561-XII встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Такий документ третіми особами було одержано, було видано акт виносу в натурі меж земельної ділянки від 20.05.1996 року, в якому зазначено, що площа земельної ділянки складає 151,0 кв. м

В позові позивач вказав, що його право порушено, оскільки ми, власники квартири № 2 бажаємо встановити паркан. В результаті цього позивач буде позбавлений доступу до допоміжного приміщення. Але це лише міркування позивача, оскільки доказів того, що ми бажаємо встановити паркан відсутні, до позову не надано. Оскаржуване рішення жодним чином не порушує прав та законних інтересів позивача. Насамперед, якщо рішення органу місцевого самоврядування буде скасовано, будуть порушені законні інтереси інших співвласників (як це вказав третя особа ОСОБА_9 в судовому засіданні), так як встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками буде порушений. Враховуючи вищевикладене, представник третіх осіб, просить суд відмовити у задоволенні наявного позову.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи і не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ст. 17 Земельного Кодексу від 18.12.1990 № 561-XII, який діяв на той час встановлено, що передача земельних ділянок у власність Радами народних депутатів та передбачає, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

П. 4.1. Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, Державного комітету України у справах містобудування і архітектури, Фонду державного майна України від 5 квітня 1996 р. N 31/30/53/396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 квітня 1996 р. за N 203/1228

Відповідно до рішення Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області «Про надання земельної ділянки в постійне користування по вул. Болградська, 19» за № 87 від 19.01.1995 року в даному випадку виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Вказане рішення органу місцевого самоврядування є актом одноразового застосування, воно вичерпувало свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасованим чи зміненим після його виконання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 18, 86, 104 КАС України, Конституцією України, ст.. 17 Земельного кодексу, Положенням про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання їх у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, -

П О С Т А Н О В И В

У позовних вимогах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Ренійської міської ради (треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.) про визнання незаконним та відміну рішення Ренійської міської ради №278 від 18.06.1997 р. в частині відміни рішення від 26.06.1996 р. №244 та залишення в силі рішення №87 від 19.01.1995 р. - відмовити.

Строк оскарження постанови до апеляційного адміністративного суду Одеської області через Ренійський місцевий загальний адміністративний суд Одеської області 10 днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя: Сорокін К.В.