Справа № 2а-13888/12/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2015 р. м. Київ К/800/32650/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Ігнатенко І.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Ткаченко С.В.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013

у справі № 2а-13888/12/2070

за позовом Інспекції

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (далі - Підприємство)

про стягнення податкового боргу.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року Інспекція звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила стягнути з рахунків Підприємства податковий борг у сумі 2 127 091,80 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2013 позов задоволено з посиланням на наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, який виник з причин невиконання Підприємством податкового обов'язку зі сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з ПДВ.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено з тих мотивів, що Інспекцією не надсилалася платникові податкова вимога у розумінні статті 59 Податкового кодексу України (далі - ПК) на суму оспорюваного боргу. Крім того, за висновком суду апеляційної інстанції, Інспекцією не було дотримано вимоги статті 96 ПК.

Посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду зі спору. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що відповідачеві направлялися перша та друга податкові вимоги у відповідності до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який діяв на час виникнення у платника податкової заборгованості), а тому за умови безперервного існування у Товариства податкового боргу у разі збільшення його суми повторне надсилання податкової вимоги не є обов'язковим. Також, за твердженням скаржника, апеляційним судом було передчасно застосовано положення статті 96 ПК до спірних правовідносин.

Підприємством у відповідності до статті 216 Кодексу адміністративного судочинства України подано заперечення на касаційну скаргу, в якому відповідач зазначає про правильність та обґрунтованість висновків апеляційного суду та просить залишити оскаржувану постанову без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити касаційні вимоги Інспекції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що у зв'язку з несплатою відповідачем як самостійно задекларованих грошових зобов'язань з ПДВ за звітні періоди з січня по березень 2012 року, так і визначених контролюючим органом (за податковим повідомленням-рішенням від 17.02.2012 № ) у Підприємства виник податковий борг у загальній сумі 2 127 091,80 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні цього позову, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що Інспекція не направила на адресу Підприємства податкову вимогу на суму цього боргу, як того вимагає стаття 59 ПК, а тому, за висновком судів, з огляду на положення пункту 95.2 статті 95 ПК у Інспекції не виникло право на стягнення коштів з рахунків платника на погашення оспорюваного боргу.

При цьому апеляційний суд відхилив посилання податкового органу на те, що позивачем було надіслано платникові податків першу податкову вимогу від 16.01.2004 № 1/27 та другу податкову вимогу від 12.03.2004 № 2/28, у зв'язку з чим з огляду на безперервність існування у податковому обліку Підприємства податкового боргу повторне надсилання окремої податкової вимоги на новостворений податковий борг не вимагається.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95- 99 ПК.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті ПК у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Керуючись наведеними правилами оподаткування, суд першої інстанції дійшов цілком об'єктивного висновку про те, що надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, який не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу.

Отже, якщо податковим органом направлено податкове повідомлення щодо раніше існуючого податкового боргу, а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму збільшення.

У такому разі право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу - на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

Також у даному разі слід погодитися і з висновком Інспекції про помилкове застосування апеляційним судом положень статті 96 ПК до розглядуваних правовідносин. Адже цієї статтею визначено порядок погашення податкового боргу державних та комунальних підприємств у випадку, коли сума коштів, отримана від продажу внесеного у податкову заставу майна, не покриває суму податкового боргу. Тобто наведені дії вчиняються після стягнення коштів з рахунків платника та продажу його майна.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України з огляду на установлені судами обставини справи щодо наявності у Підприємства податкового боргу та щодо вручення відповідачеві в установленому порядку першої та другої податкових вимог вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду зі спору як помилково скасоване.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 у справі № 2а-13888/12/2070 скасувати.

3. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2013 у справі № 2а-13888/12/2070 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько