Справа № 817/3980/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

817/3980/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3980/14

26 січня 2015 року

м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області

до

Державного підприємства Проектно-вишукувальний інститут "Рівнедіпроводгосп"

про

стягнення податкової заборгованості та накладення арешту на кошти та інші цінності платника,

ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області з позовом до Державного підприємства Проектно-вишукувальний інститут "Рівнедіпроводгосп" про стягнення податкової заборгованості з податку на додану вартість у сумі 290866,44 грн. та накладення арешту на кошти та інші цінності платника у межах суми податкового боргу, що знаходяться в банку.

Ухвалою від 15.12.2014 року судом відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 26.01.2015 року.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час сторони до суду не з’явились.

До початку судового розгляду позивач заявив клопотання про розгляд справи без участі представника податкової інспекції у порядку письмового провадження.

Відповідач до суду не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою від 26.01.2015 року суд постановив розглянути справу за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Державне підприємство Проектно-вишукувальний інститут "Рівнедіпроводгосп" зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради 07.10.2004 року, з 07.10.2004 року перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у м. Рівному, зареєстроване платником податку на додану вартість 03.10.2006 року (свідоцтво №24943703).

За даними обліку позивача за відповідачем рахується заборгованість по податку на додану вартість у сумі 290866,44 грн., яка утворилась наступним чином та з таких підстав:

6651,81 грн. – непогашений залишок грошового зобов’язання по податку на додану вартість, що самостійно визначено платником у податковій декларації по податку на додану вартість за вересень 2013 року;

5964,00 грн. – сума грошового зобов'язання по податку на додану вартість самостійно визначена платником у податковій декларації по податку на додану вартість за січень 2014 року;

7707,00 грн. – сума грошового зобов'язання по податку на додану вартість самостійно визначена платником у податковій декларації по податку на додану вартість за березень 2014 року;

6719,13 грн. – пеня.

06.06.2012 року позивач прийняв рішення №159 про опис майна відповідача у податкову заставу.

Враховуючи те, що сума податкового боргу відповідача за податком на додану вартість є більшою вартості описаного у податкову заставу майна, податковий орган звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості та накладення арешту на кошти та інші цінності платника, що знаходяться у банку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Пунктом 54.1. статті 54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, відповідно до пункту 14.1.39. ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення податкового боргу) у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Днем узгодження грошового зобов'язання платника податків згідно пункту 56.17. статті 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI є день закінчення процедури адміністративного оскарження, яким є, зокрема, день, наступний за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (підпункт 56.17.1. пункту 56.17. статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI).

Згідно з пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У відповідності до підпункту 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI визначено податковий борг як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 59.5. статті 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога від 05.06.2012 року №283 вручена головному бухгалтеру відповідача особисто 06.06.2012 року.

Згідно пункту 88.1. статті 88 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

У разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, право податкової застави виникає з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (підпункт 89.1.1. пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI). У разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, право податкової застави виникає з дня виникнення податкового боргу (підпункт 89.1.2. пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI).

Пунктом 88.2. статті 88 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI передбачено, що право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пункту 89.2. статті 89 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Згідно пункту 89.3. статті 89 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як свідчать обставини справи, позивачем прийнято рішення №159 від 06.06.2012 року про опис майна у податкову заставу.

З викладеного вбачається, що балансова вартість майна, описаного згідно актів №148 від 07.08.2012 року та №28 від 20.02.2013 року є меншою суми податкового боргу відповідача.

Відповідно до підпункту 20.1.33. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду; звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Таким чином, право на пред'явлення вимоги щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, наступає в разі встановлення податковим органом відсутності у платника податків, який має борг, майна та/або якщо його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або якщо таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Згідно з підпунктом 20.1.34. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Так, відповідно до статті 95 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI передбачено право податкового органу звернутися до суду про надання дозволу для погашення усієї суми податкового боргу платника, а не його частини.

При цьому, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня, зокрема, отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку (підпункт 93.1.1. пункту 93.1.статті 93 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI).

З системного аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що наявність податкового боргу відповідача у сумі 290866,44 грн. поряд з недостатністю майна, описаного у податкову заставу, для погашення усієї суми боргу, надає право контролюючому органу на звернення до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у межах суми податкового боргу.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними і обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Позивач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.