Справа № 813/4983/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/17804/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2013

у справі № 813/4983/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицький промисловий альянс»

до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галицький промисловий альянс» звернулось до суду, з урахуванням уточнення позовних вимог, з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 28.03.2013 та № від 10.06.2013 Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Львівської області Державної податкової служби, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.06.2013 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 066 216 грн., в т.ч.: 750 980 грн. основного платежу та 315 236 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «Галицький промисловий альянс» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, складено акт № 4/2200/30477070 від 14.03.2013, в якому зафіксовано порушення: п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, у зв'язку з чим позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 750 980 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 28.03.2013 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 126 470 грн., в т.ч.: 750 980 грн. основного платежу та 375 490 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 28.03.2013 № в частині 59 403 грн. штрафних (фінансових) санкцій скасовано та донараховано 1 704 грн. основного платежу, посилаючись на порушення платником податків положень п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено на 1 704 грн. значення показника рядка 21 податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2011 року.

За наслідками адміністративного оскарження позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення від 10.06.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 068 772 грн., в т.ч.: 752 684 грн. основного платежу та 316 088 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (продавець) та позивачем (покупець) укладено договори купівлі-продажу № 0401 від 01.04.2011 та № 1410 від 14.10.2011, за умовами яких передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві у власність визначений товар, а покупець зобов'язаний прийняти цей товар і оплатити його вартість на умовах цих договорів.

Факт виконання умов даних договорів судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, оборотно-сальдовими відомостями, банківськими виписками про перерахування коштів на користь постачальника, договорами оренди нежитлових приміщень та актами прийому-передачі приміщення в оренду, договором перевезення вантажу та актом звіряння розрахунків, сертифікатами якості, якісними посвідченнями, заводськими сертифікатами, протоколами кваліфікаційних випробувань, паспортами станків.

Також матеріалами справи підтверджено використання позивачем у господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей, отриманих від фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на доводах про відсутність у ФОП ОСОБА_2 трудових ресурсів, складського приміщення, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності, визначеного згідно довідки з ЄДРПОУ, а тому згадані правочини мають ознаки безтоварності.

Враховуючи оскарження відповідачем судових рішень по даній справі фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, слід зазначити наступне.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до положень п. п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

За вказаних обставин, меж перегляду, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний