Справа № 807/58/15
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 рокум. Ужгород№ 807/58/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ващиліна Р. О.,

при секретарі судового засідання - Меренич І. А.,

за участю сторін, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представники - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

відповідача: Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, представник - Польніков О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про розірвання контракту, укладеного з 24.02.2014 між ОСОБА_1 та Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, якою просить суд розірвати контракт, укладений 24.02.2014 між ОСОБА_1 та Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та зобов'язати Чопський прикордонний загін Державної прикордонної служби України в день розірвання контракту зробити відповідні записи в трудовій книжці та військовому квитку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 24.02.2014 між ОСОБА_1 та начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України. 11.12.2014 позивач звернувся з Попередженням про дострокове розірвання контракту та з рапортом про звільнення шляхом розірвання Контракту від 24.02.2014 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі Україні, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін. У відповіді на попередження про дострокове розірвання контракту зазначено, що звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби за контрактом за згодою сторін являється неможливим, оскільки під час дії особливого періоду звільнення з військової служби врегульовано ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що подав рапорт про звільнення у зв'язку з сімейними обставинами.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що поданий позивачем рапорт від 11.12.2014 з проханням розірвати діючий контракт на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін залишився без задоволення, оскільки дія КЗпП України на військовослужбовців не поширюється, а Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України № 1115/2009 від 29.12.2009 та Закон України "Про військовий обов'язок та військову службу" не передбачають можливості дострокового розірвання діючого контракту із зазначеної підстави як в мирний час, так і в особливий період.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що Чопський прикордонний загін при відмові у звільненні ОСОБА_1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.02.2014 між ОСОБА_1 та начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на п'ять років. З умовами контракту був ознайомлений та погодився на них, що засвідчується підписанням контракту.

11.12.2014 позивач подав Попередження про дострокове розірвання контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, який був укладений 24.02.2014.

11.12.2014 позивачем було подано рапорт про звільнення на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України - за згодою сторін.

17.12.2014 за вих. № 10/8297 за результатами розгляду попередження про дострокове розірвання контракту відповідачем було надано відповідь із зазначенням, що звільнення ОСОБА_1 з військової служби неможливе, у зв'язку з тим, що під час дії особливого періоду звільнення з військової служби здійснюється на підставі ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом, під час розгляду спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у аналітичній довідці від 01.02.2009 "Про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративними судами спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992, із змінами і доповненнями, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження військової служби в Державній прикордонній службі України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення).

У відповідності до п.б ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених частиною шостою цієї статті, що кореспондується з п.267 Положення.

Так, згідно ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв'язку із закінченням строку контракту; за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; через службову невідповідність; у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу), під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України. Зазначений перелік підстав є вичерпним.

Указами Президента України № 303/2014 від 17.03.2014, № 454/2014 від 06.05.2014, № 607/2014 від 27.07.2014 та № 15/2015 від 14.01.2015 в Україні була оголошена часткова мобілізація.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону" з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) в Україні настає особливий період.

Пунктом 305 Положення визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. Згідно п.306 Положення у разі оголошення мобілізації військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі, звільненню в запас не підлягають, крім військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням).

Крім того, ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 (оголошення воєнного стану) або 3 (прийняття рішення про демобілізацію) цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків; є) у зв'язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23 цього Закону.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.

В судовому засіданні позивач зазначив, що поданий ним рапорт про звільнення був поданий у зв'язку із сімейними обставинами, які перешкоджають подальшому проходженню військової служби.

Згідно п.279 Положення військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Однак, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності сімейних обставин чи інших поважних причин, що могли б бути підставою для його звільнення. Крім того, підставою звільнення ним вказано п.1 ст. 36 КЗпП України, а не сімейні обставини або інші поважні причини.

Щодо посилання позивача на п.14 ч. 1 Контракту про проходження військової служби, згідно якого, в разі дострокового розірвання Контракту з ініціативи військовослужбовця, він має попередити про свій намір щодо дострокового розірвання контракту письмово посадову особу, уповноважену приймати рішення про звільнення, не пізніше ніж за місяць до подання рапорту про звільнення з військової служби суд зазначає наступне.

Частиною 3 вказаного Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України визначено, що контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи органу Державної прикордонної служби України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби в державній службі України.

Відповідно до п.26 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу". Однак, вказана стаття Закону не передбачає підстав припинення (розірвання) контракту і звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом за згодою сторін або за власним бажанням.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" звільнення за власним бажанням передбачено тільки для осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є військовослужбовцем за контрактом та проходить військову службу на посадах сержантського складу.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи ту обставину, що Указами Президента України в Україні було оголошено часткову мобілізацію, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність встановлених законодавством підстав для дострокового розірвання контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України. У зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та строки, визначені ст. 254 КАС України.

Суддя Р.О. Ващилін