Справа № 2а-6617/10/2170
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2015р. м. Київ К/9991/59523/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області про захист порушеного права,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області про захист порушеного права та скасування вимоги №5500 від 23 листопада 2010 року щодо сплати заборгованості зі сплати страхових внесків.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою та просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, позивач є приватним підприємцем та знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

В листопаді 2010 року позивачем отримано від відповідача вимогу про сплату боргу №Ф-550 від 23.11.2010 року, на суму 632,46 грн.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Частиною 1 статті 5 вищевказаного закону передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 3 статті 18 даного закону встановлено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

17.07.2010 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ".

До введення в дію вищевказаних законів, доплата до мінімального страхового внеску здійснювалася за бажанням фізичної особи-платника спрощеної системи оподаткування. Починаючи з липня 2010 року, даними законами встановлено обов"язкову сплату підприємцями-фізичними особами, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування, страхових внесків до Пенсійного фонду в порядку, визначеному вищевказаним законом.

З урахуванням внесених змін, які набрали чинності, згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 цього ж закону - загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною 3 статті 15 вищевказаного закону передбачено, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду та відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж закону, участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування може припинитися у разі, якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області, є страхувальником та роботодавцем, а тому є платником страхових внесків та застрахованою особою, оскільки підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і може втратити статус застрахованої особи, у зв'язку з втратою статусу підприємця, а не у зв'язку з відмовою від участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

З огляду на вищевикладене, позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності який знаходиться на спрощеній системі оподаткування, зобов'язаний сплачувати відповідні страхові внески до пенсійного органу.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах, зобов'язані сплачувати страхові внески у розмірі, який визначається ними самостійно.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 вищевказаного закону - страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону є квартал.

Згідно із ч. 2 ст. 106 даного закону - суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Частиною 3 статті 106 вищевказаного закону встановлено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату та страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки.

Таким чином, оскільки позивач має заборгованість по сплаті страхових внесків - пенсійним органом правомірно направлено вимогу про сплату боргу позивачу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: