Справа № 2а-10302/11/1370
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2015 р. м. Київ К/800/14610/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Львівській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014року

у справі №2а-10302/11/1370

за позовом Державної фінансової інспекції у Львівській області

до Міського державного комунального підприємства

«Миколаївтеплокомуненерго»,

про стягнення зайво отриманих коштів субвенції,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року Контрольно-ревізійне управління у Львівській області в особі Контрольно-ревізійного відділення у Миколаївському районі та м. Новому Роздолі (правонаступником якого є Державна фінансова інспекція у Львівській області в особі Державної фінансової інспекції у Миколаївському районі , далі по тексту Інспекція) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міського державного комунального підприємства «Миколаївтеплокомуненерго», (далі по тексту МДКП «Миколаївтеплокомуненерго»), яким просило стягнути з відповідача зайво отримані кошти субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам, на погашення заборгованості з різниці в тарифах за 2008 рік в сумі 72552,01 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2012року у справі №2а-10302/11/1370 позовні вимоги задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014року постанову суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

При скасуванні рішення окружного адміністративного суду та ухваленні нового, суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх вимог, оскільки МДКП «Миколаївтеплокомуненерго» отримано кошти саме як частину заборгованості з різниці в тарифах з місцевого бюджету, на виконання приписів ч. 6 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», і в подальшому направлено їх в погашення заборгованості перед ДК «Газ України» за придбаний природний газ. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на незаконне, протиправне чи надлишкове виділення з державного бюджету місцевому бюджету субвенції.

Не погоджуючись з рішенням суду другої інстанції, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить вищезазначене судове рішення скасувати та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2012року.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, належних чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Контрольно-ревізійним відділом у Миколаївському районі та м. Новому Роздолі проведено ревізію з питань використання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування у МДКП «Миколаївтеплокомуненерго» за 2008-2009 роки.

В ході проведення ревізії виявлені порушенням фінансової дисципліни та складений акт № 31-09/7 від 14.04.2011 року, згідно якого до витрат МДКП «Миколаївтеплокомуненерго» при розрахунку обсягу різниці в тарифах включено амортизаційні відрахування на безкоштовно отримані основні засоби в сумі 105696,95 грн., внаслідок чого завищено розрахунок заборгованості з різниці в тарифах на послуги з постачання теплової енергії населенню за 2005-2007 роки, виплаченої у 2008 році на суму 72552,01 грн.

На підставі акта ревізії Інспекцією пред'явлено відповідачу вимогу №31-15/476 від 13.05.2011 року щодо усунень виявлених порушень та зобов'язано МДКП «Миколаївтеплокомуненерго» відобразити в обліку заборгованість перед бюджетом та перерахувати в дохід державного бюджету кошти в сумі 72552,01 грн., які отримані внаслідок завищення розрахунку обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію.

В добровільному порядку відповідач наведену вимогу не виконав, що стало підставою для звернення Інспекції до суду з цим позовом.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

За приписами статей 26, 113 Бюджетного кодексу України та статей 2 8 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» на органи контрольно-ревізійно служби покладено контрольну функцію щодо цільового і ефективного використання бюджетних коштів (коштів державного бюджету та місцевого бюджету), правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, Держфінінспекцією здійснюється державний фінансовий контроль в межах наданих повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2008 №440 «Про реалізацію статті 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» затверджено Порядок перерахування у 2008 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися і постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, затвердженим органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

У відповідності з наведеним вище Порядком, обсяг заборгованості визначається як різниця між фактичними витратами (повного собівартістю), та фактичними нарахуваннями (фактичною собівартістю) згідно із затвердженими для населення тарифами за виключенням перерахунків за низькоякісні та не в повному обсязі надані послуги, а також сум дотацій місцевих бюджетів, одержаних для відшкодування різниці в тарифах.

Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 955 (далі по тексту Порядок №955) визначено, що повна собівартість - це економічно обґрунтовані витрати з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, включаючи витрати з операційної діяльності та фінансові витрати, пов'язані з основною діяльністю.

Згідно з пунктом 3-1 Порядку №955 до розрахунку тарифу включаються ті витрати, що відповідно до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334 включаються до валових витрат і які не перевищують розміри, визначені вказаним Законом.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 955, до фактичної собівартості наданих послуг включається амортизація основних засобів, інших необоротних матеріальних і нематеріальних активів, яка розраховується відповідно до статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Підпунктом 4.2.15 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що до складу валового доходу платника податку не включається вартість основних фондів, безоплатно отриманих таким платником з метою здійснення їх експлуатації у випадках, передбачених законодавством, а саме, у разі отримання спеціалізованими експлуатуючими підприємствами об'єктів енергопостачання, газо- і теплозабезпечення, водопостачання, каналізаційних мереж відповідно до рішень місцевих органів виконавчої влади та виконавчих органів рад. прийнятих у межах їх повноважень (валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Основні фонди, що отримуються у випадках, передбачених цим підпунктом, приймаються на баланс за ринковою (оціночною) вартістю і з метою оподаткування не підлягають амортизації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в розрахунок фактичної собівартості послуг з теплопостачання за 2005-2007 роки МДКП «Миколаївтеплокомуненерго» включило загальну суму амортизації нарахованої відповідно до вимог бухгалтерського обліку, чим завищило витрати підприємства, визначені Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Фактичні витрати на послуги для населення на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення визначаються без урахування інших витрат з операційної діяльності, які не можуть включатися до тарифів відповідно до Порядку № 955.

До розрахунку тарифів не включаються витрати, які не входять до валових витрат або перевищують розміри визначені Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Вказані дії підприємства призвели до зайвого отримання ним коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Неправильне включення МДКП «Миколаївтеплокомуненерго» в розрахунок фактичної собівартості послуг з теплопостачання за 2005-2007 роки амортизаційних відрахувань на безкоштовно отримані основні засоби в сумі 105696,95 грн., призвело до завищення розрахунку заборгованості з різниці в тарифах на послуги з постачання теплової енергії населенню за 2005-2007 роки, виплаченої у 2008 році, на суму 72552,01 грн.

Необґрунтоване включення в розрахунок фактичної собівартості послуг з теплопостачання за 2005-2007 роки амортизаційних відрахувань призвело до зазначення в договорі про організацію взаєморозрахунків неправильної суми заборгованості.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що позовні вимоги Інспекціє є законними, мотивованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням положень вищенаведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням всіх обставин справи.

Відповідно статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що апеляційним адміністративним судом скасоване вірне по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Львівській області - задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року у справі №2а-10302/11/1370 - скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2012 року у справі №2а-10302/11/1370 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: