Справа № 522/9252/14-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 р. Справа № 522/9252/14-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Романішина В.Л., Скрипченка В.О.,

при секретарях Сівєлькіній С.Є. і Мадюді В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 та 3-ї особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 30 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, 3-ї особи ОСОБА_4, за участю прокуратури Одеської області про скасування розпоряджень,-

В С Т А Н О В И В:

23.05.2014р. позивач ОСОБА_5, через свого представника - адвоката Занько А.М., звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із адміністративним позовом до Приморської РА Одеської міської ради та 3-ї особи ОСОБА_4, в якому просив скасувати розпорядження Приморської РДА №2975 від 17.10.2005р. зі змінами від 26.03.2013р. №174.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні розпорядження Приморської РА були прийняті без будь-якої технічної документації про можливість розташування металевого гаражу у дворі їхнього будинку, а також дозволів санітарної та пожежної інспекції, що свою чергу суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, ні він, ні інші мешканці будинків №№59,65 не надавали ОСОБА_4 своєї згоди на встановлення гаражу, так як це ускладнить проживання в будинку, оскільки земельна ділянка в їхньому будинку мала і не дає можливості встановлювати гаражі, або інші споруди у дворі.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 30 жовтня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_5 - задоволено частково. Визнано протиправними розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2975 від 17.10.2005р. та розпорядження №174 від 26.03.2013р. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_4 14.11.2014р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просила скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 30.10.2014р. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, виступи представника відповідача та 3-ї особи, які підтримали апеляційну скаргу, а також враховуючи позицію прокуратури, яка вступила у справу на стороні 3-ї особи, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2975 від 17.10.2005 р. зі змінами, внесеними розпорядженням №174 від 26.03.2013р. 3-ї особі по справі - ОСОБА_4 було видано дозвіл на улаштування металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_1.

31.03.2014р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження №182, яким вказані вище оскаржувані розпорядження №2975 від 17.10.2005р. «Про надання дозволу ОСОБА_4 на улаштування металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_1» та від 26.03.2013р. №174 «Про внесення змін до розпорядження Приморської РА від 17.10.2005 року за №2975» були скасовані.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями органу місцевого самоврядування, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, фактично без мотивовано вийшовши за межі позовних вимог, виходив з протиправності вже самостійно скасованого відповідачем спірного розпорядження райадміністрації, а також з відсутності у 3-ї особи власного автомобіля та відповідних дозволів інших співвласників багатоквартирного будинку та погоджень санітарної і пожежної інспекції.

Однак, разом з тим, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», актами місцевих державних адміністрацій - є відповідні розпорядження їх голів.

А відповідно до змісту ст.41 цього ж Закону, голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Так, судовою колегією з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_4 встановлено, що 3-я особа по справі, маючи 2 (двох) неповнолітніх дітей-інвалідів (інвалід 3-ї групи - ОСОБА_7, 1986р.н. та інвалід дитинства - ОСОБА_8, 2001р.н.), вирішила тимчасово встановити біля будинку АДРЕСА_1, де мешкає її сім'я, металевий гараж.

З цією метою ОСОБА_4 05.03.2004р. спочатку звернулася до Управління архітектури та містобудування Одеської міськради із заявою про погодження схеми розміщення тимчасового металевого гаража по АДРЕСА_1, яку, в свою чергу, Управління погодило, що підтверджується листом вих.№796 від 19.03.2004р. (а.с.25).

Далі, в квітні 2004р. ОСОБА_4 звернулася до СЕС Приморського району м.Одеси із заявою про вирішення питання щодо погодження установки тимчасового металевого гаражу, на яку, в свою чергу, головний державний санітарний лікар Приморського району, дослідивши надіслані Приморською РА документи, надав лист-погодження вих.№3-1/1355 від 22.04.2004р., з якого видно, що СЕС не заперечує проти тимчасового улаштування такого гаражу (а.с.46).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, дане питання стосовно тимчасового улаштування гаража було погоджено і з ГУ МНС України в Одеській області, що підтверджується відповідним листом вих.№306 від 29.09.2005р. (а.с.24).

При цьому, слід звернути увагу на те, що вказані вище «погодження» у будь-який спосіб до цього часу ні ким не оскажені та не скасовані, а тому є чинними.

Отже, після зібрання усіх необхідних документів та отримання необхідних погоджень, ОСОБА_4 звернулася до Приморської РА Одеської міськради про надання відповідного дозволу на розміщення цього гаражу, яка, в свою чергу, своїм спірним розпорядженням №2975 від 17.10.2005р. надала останній відповідний дозвіл на улаштування металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_2.

Але, в подальшому, у зв'язку із виявленою помилкою в номері будинку, голова Приморської райадміністрації своїм розпорядженням №174 від 26.03.2013р. вніс у вказане вище розпорядження №2975 від 17.10.2005р. відповідні зміни, а саме, виправив помилку і замість адреси улаштування металевого гаражу - АДРЕСА_2, було зазначено дійсну адресу - АДРЕСА_1.

Крім того, по справі також встановлено, що ОСОБА_4, як власниця гаражу, на виконання вказаного вище розпорядження №2975 від 17.10.2005р., 01 червня 2006 року уклала з КП ДЕЗ «Центральний» договір на відшкодування витрат на утримання прибудинкової території (а.с.55), а 02 січня 2013 року - договір з КП ЖКС «Порто-Франківський» про використання тимчасового встановлених металевих конструкцій (гаражів) (а.с.56).

Проте, як встановлено апеляційним судом, реально встановити спірний металевий гараж ОСОБА_4 не вдалося із-за перешкод з боку сусідів - інших співвласників багатоквартирних будинків АДРЕСА_1, на підставі колективного звернення яких, в свою чергу, Приморською райадміністратцією було винесено ще одно розпорядження №182 від 31.03.2014 року, яким було скасовано свої попередні розпорядження №2975 від 17.10.2005р. та №174 від 26.03.2013р.

Однак, не зважаючи на вказаний вище факт, прокурором Приморського району м.Одеси в інтересах ОСОБА_4 вищезазначене розпорядження відповідача №182 від 31.03.2014 року було оскаржено до Приморського районного суду м.Одеси, який, в свою чергу, своєю постановою від 03.12.2014р. (по справі №2а/522/1107/14) скасував дане розпорядження райадміністрації.

При цьому, слід вказати, що це судове рішення набрало законної сили 13.03.2014р., тобто на момент розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, оскаржувані позивачем розпорядження №2975 від 17.10.2005р. та №174 від 26.03.2013р. є чинними, в той час як на момент розгляду цієї справи судом 1-ї інстанції, ці спірні рішення були скасовані і відповідно, на той момент фактично не було предмету спору.

Також, при розгляді даної справи по суті та прийнятті остаточного рішення, судова колегія вважає за необхідне ще врахувати наступне.

Так, як слідує зі змісту приписів ч.3 ст.140 та ч.1 ст.144 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Окрім того, у відповідності до змісту п.п.4,6 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009р., ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому, вони не можуть бути скасовані чи змінені цим самим органом місцевого самоврядування після їх виконання.

При чому, такі акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними (нечинними) лише в судовому порядку (ч.10 ст.59 ЗУ від 21.05.1997р. №280/97-ВР).

Аналогічне положення закріплене і ч.1 ст.21 ЦК України, з якої також вбачається, що тільки суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, якщо цей акт суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як встановлено судом 2-ї інстанції, спірні розпорядження голови Приморської РА Одеської №2975 від 17.10.2005р. та №174 від 26.03.2013р. про надання дозволу на улаштування металевого гаражу на той час (т.б. станом на жовтень 2005р.) не суперечили жодним актам цивільного законодавства і не порушували ні чиї цивільні права або інтереси.

Однак, в даному випадку, будь-яких належних доказів зворотного позивачем не представлено.

Таким чином, зв'язку із вищезазначеним, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та приймаючи до уваги той факт, що разом із 3-ю особою мешкають 2 (два) інваліди, один з яких є неповнолітнім, а інший (т.б. ОСОБА_7.) потребує виділення автомобіля з ручним керуванням (довідка №168473 від 13.03.2015р.), приходить до висновку про те, що Приморська райадміністрація Одеської міськради приймаючи спірні розпорядження №2975 від 17.10.2005р. та №174 від 26.03.2013р. діяла правомірно та в межах своїх повноважень, а тому, останні скасуванню не підлягають.

Що ж стосується тверджень позивача та висновків суду 1-ї інстанції про відсутність у 3-ї особи потреби у цьому гаражі у зв'язку із відсутністю у неї власного автомобіля, то судова колегія вважає їх помилковими та невідповідаючими дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 має посвідчення водія ВВТ 690736 та є власником автомобіля «ВАЗ-21011», 1975 р.в., д.н. В3937ОІ, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ОІС №067016 від 07.02.1995р. та наявною у справі відповіддю Управління ДАІ ГУ МВС України в Одеській області вих.№42/1-859 від 18.03.2015р.

До того ж, ще необхідно вказати й про те, що згідно із приписами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, у відповідності до ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, за таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Отже, оскільки судом першої інстанції при не повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, діючи в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати постанову суду 1-ї інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради та 3-ї особи ОСОБА_4 про скасування розпоряджень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: В.Л. Романішин

В.О. Скрипченко