Справа № 808/6642/14
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № 808/6642/14 ДО/808/368/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши у місті Запоріжжі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов'язання утриматися від певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (надалі - відповідач) про: визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014 у розмірі 3754 грн. 57 коп.; зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску позивачу, як особі, яка перебуває на пенсії за віком і пенсійний вік якої зменшено, та будучи фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування.

Позивач у позові зазначив, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради Донецької області 29.01.1999, має Свідоцтво про державну реєстрацію (Серія НОМЕР_2). У теперішній час позивач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_3 від 20.06.2007 та отримує пенсію за віком на підставі ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вимога №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014 на думку позивача не містить законного підґрунтя та має бути скасована. Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач підлягає звільненню від сплати єдиного внеску.

Позивачем у позові зазначено про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представником відповідача подано до суду письмові заперечення в яких зазначено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29.01.1999 і є платником єдиного податку відповідно до свідоцтва платника єдиного податку. У відповідності до вимог ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач, на думку відповідача, повинен проводити нараховування, сплачувати та складати звіти за встановленою формою та у встановлені строки. У зв'язку із несплатою сум страхових внесків позивачем відповідно до вимог ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідачем винесена Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014 на суму 3754 грн. 57 коп. Відповідач посилаючись на Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" наполягає на тому, що оскільки пенсіонери це особи, які згідно цього Закону отримують пенсію, то за ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше п'ятнадцяти років. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, то у відповідності до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він не досяг пенсійного віку. Крім того, у рішеннях №К/800/33732/13 та № К/800/38274/13 від 19.12.2013 та №К/800/33413/13 від 14.01.2014 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що особи, яким пенсія призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зі зменшенням пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону №2464. На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що ОСОБА_1 не є пенсіонером за віком, зареєстрований як фізична особа-підприємець та повинен сплатити нараховану заборгованість зі сплати єдиного внеску за вимогою №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014.

Представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, проти позову заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

29.01.1999 позивач зареєстрований Виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради Донецької області як фізична особа-підприємець про що свідчить Свідоцтво Серії НОМЕР_2.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку Серії НОМЕР_4 позивач з 01.01.2012 знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

Позивачем надано до суду копію Пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_5, виданого 20.06.2007, в якому зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має пенсію - "За віком", термін дії посвідчення - "Довічно".

Судом досліджено Вимогу №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014, якою вимагається від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити недоїмку у сумі 3754 грн. 57 коп. з єдиного внеску.

Вказана Вимога №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014 не містить підстав її застосування згідно ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування": на підставі картки особового рахунку чи то відповідно до акту перевірки чи то відповідно рішення контролюючого органу.

Як зазначено у п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пп.3 п.2.1 "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої 09.09.2013 наказом Міністерства доходів і зборів України №455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за №1622/24154 (надалі - "Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"), платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У п.2.5 "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зазначено, що особи, зазначені у підпункті 3 пункту 2.1 цього розділу, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Оскільки ОСОБА_1 згідно виданого йому Пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_5 призначено пенсію - "За віком", а термін дії посвідчення - "Довічно", то він є пенсіонером за віком. Відповідач документально не спростував цей факт.

Згідно виданого відповідачем Свідоцтва платника єдиного податку Серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 з 01.01.2012 знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Даний факт не оспорюється сторонами.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що ОСОБА_1 виявив бажання добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та подав відповідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" заяву.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України №1788-ХІІ від 05.11.1991 "Про пенсійне забезпечення" застосовуються, зокрема, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом - за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таке право виникає у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу.

При цьому, ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - зі зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Отже, особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе згідно з ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена і колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах: від 15.04.2014 у справах №21-57а14 та №21-70а14, від 13.05.2014 у справі №21-74а14, від 20.05.2014 у справі №21-160а14 (а.с.33-40).

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У п.6.1 "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зазначено, що заходи стягнення та впливу застосовуються до платників, визначених підпунктами 1-4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.3.3 "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженого 09.09.2013 наказом Міністерства доходів і зборів України №454, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за №1628/24160, ФО - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судом з'ясовано, що згідно з ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач не є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе. Звідси, застосування будь-яких заходів стягнення та впливу органом доходів і зборів до ОСОБА_1 - суперечить вимогам п.6.1 "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Як зазначено в абз.1 ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.6.7 "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" вимога вважається відкликаною, якщо: вимога органу доходів і зборів про сплату боргу скасовується чи змінюється судом (господарським судом).

Як зазначено у ч.6 ст.19 Господарського кодексу України, органи державної влади і посадові особи зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, об'єктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання.

У ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням приписів ч.3 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014 сформована Костянтинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо.

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що права та інтереси позивача будуть захищені, якщо: відповідача буде зобов'язано утриматись від нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014, буде скасовано.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 159-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф941/05-14-25-13-9 від 11.09.2014 сформовану Костянтинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області, якою від ОСОБА_1 вимагається сплатити 3754 грн. 57 коп. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Зобов'язати Костянтинівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Донецькій області утриматись від нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як особі, яка перебуває на пенсії за віком та якою обрано спрощену систему оподаткування.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В.Сіпака