Справа № 344/1929/15-а
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1929/15-а
Провадження № 2-а/344/193/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Гупан Х.М.,

позивача ОСОБА_1

відповідача Мельничук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора ІДПС взводу ДПС ВДАІ з обслуговування м. Івано-Франківськ Мельничука Івана Миколайовича про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом, в якому вказано, що 30/01/2015 року інспектором взводу ДПС ВДАІ з обслуговування м. Івано-Франківськ Мельничук І.М. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, з тих підстав, що позивачем було порушено п. 12,4 Правил дорожнього руху. Однак на думку позивача зазначене не відповідає дійсності, оскільки він перебував за межами населеного пункту, прилад, яким виміряно швидкість не пройшов сертифікацію, вважає, що фіксація перевищення швидкості здійснена із втручанням відповідача в роботу приладу, оскільки він тримав його в руках.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та надав суду пояснення про те, що під час складення протоколу він спішив, а тому не зазначив заперечень щодо протоколу, в автомобілі перебували особи, яких він перевозив, але просив суд не викликати їх в якості свідків, протокол не підписаний відповідачем.

В судовому засіданні відповідач не визнав позов і надав пояснення про те, що позивач вчинив правопорушення, а тому було складено протокол та винесено постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності. Також відповідач підтвердив зміст протоколу і постанови та надав суду пояснення про те, що позивач вчинив правопорушення в межах населеного пункту, яке полягало у перевищенні швидкості понад дозволений законом ліміт перевищення. З приводу доводів позивача про не підписання протоколу відповідач пояснив, що протокол ним було підписано.

Судом встановлено наступні обставини.

31/01/2015 р. відповідачем складено протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що полягало у перевищенні дозволеної швидкості руху транспортного засобу, швидкість зафіксовано виданим відповідачу за місцем служби приладом №000663.

31/01/2015 р. відповідачем винесено постанову про накладення стягнення на позивача у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до фототаблиці зафіксовано номерний знак і автомобіль із зазначенням перевищення дозволеної швидкості руху.

В протоколі позивач вказав, що з протоколом не згідний, оскільки на його думку він не порушував правила дорожнього руху. Однак заперечення щодо складення протоколу спростовані поясненнями відповідача та наданими ним доказами з фототаблицею. При цьому в ст. 256 КУпАП для позивача законом передбачена можливість надати обґрунтовані розширені і повні пояснення та заперечення щодо протоколу як в самому протоколі так і на окремому аркуші до нього. Не погоджуючись із протоколом позивач не запросив в судове засідання свідків події, не звертався до працівників ДАІ для забезпечення таких свідків ними.

Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол є доказом, який не спростовується поясненнями позивача. Пояснення позивача в судовому засіданні були засновані на припущенні не здійснення сертифікації приладу для вимірювання швидкості, що не спростовує змісту протоколу. Пояснення позивача підлягають критичній оцінці судом, оскільки позивач є особою, яка безпосередньо зацікавлена в результатах вирішення спору.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою.

Відповідно до ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення за ст. 122 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В п. 1 ст. 69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 76 КАС України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Так відповідачем перед судом доведено наявність у нього компетенції щодо складення протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. Відповідач надав суду пояснення і докази про вчинення позивачем правопорушення. Натомість позивач доказів на спростування вказаної обставини суду не надав. З огляду на рішення Європейського суду з прав людини в справі "Коробов проти України" (Заява № 39598/03) від 21 липня 2011 року вказані пояснення позивача підлягають критичній оцінці.

Відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ в справах "Танрікулу проти Туреччини" і "Ґюль проти Туреччини" та інших відповідач вжив усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення.

Відповідачем з урахуванням принципу "раціонального сумніву" доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Тому надані в судовому засіданні позивачем та відповідачем пояснення вказують на намагання позивача уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правом на звернення до суду.

За вказаних обставин позов є необґрунтованим, заснованим на припущеннях а тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст.162 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

в позові ОСОБА_1 до Інспектора ІДПС взводу ДПС ВДАІ з обслуговування м. Івано-Франківськ Мельничука Івана Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС2№356005 від 31/01/2015 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бородовський С.О.