Справа № 817/4071/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4071/14

23 лютого 2015 року 12год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Челяда О.І.,

відповідача: представник Чепиль В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

приватного підприємства-фірми "АБРИС"

доуправління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради - Семенця Сергія Юрійовича
про визнання дій протиправними,
ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про визнання підстави для відмови у погоджені проектів землеустрою та дій незаконними (протиправними), визнання дій начальника управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому Семенця Сергія Юрійовича незаконними (протиправними) щодо відмови у погоджені проектів землеустрою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок відповідача не відповідає нормам чинного законодавства. Так, висновок складений в одному примірнику на всі 13 проектів, крім того, у відповідача відсутні повноваження щодо перевірки наявності чи відсутності ліценцій у землевпорядника, який готував проекти землеустрою. Також оскаржуваний висновок не містить посилань на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Таким чином дії начальника Управлінням містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому Семенця Сергія Юрійовича є незаконними (протиправними), тому що він, на думку позивача, порушив ст. 10 ЗУ «Про державну службу», а саме обов'язок державного службовця додержуватися Конституції України та інших актів законодавства України.

До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову (а. с. 68) та просив визнати підстави для відмови у погоджені проектів землеустрою розроблених ППФ «АБРИС», які викладені у висновку управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому за № 01-11/829 від 19.06.2014 року незаконними (протиправними); визнати дії Управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому щодо відмови у погоджені проектів землеустрою розроблених ППФ «АБРИС», одним висновком 13 (тринадцяти) проектів землеустрою незаконними (протиправними).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Через відділ документального забезпечення суду подав письмові заперечення в яких стверджує про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, в запереченні заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не належить.

Судом встановлено, що Приватним підприємством-фірмою "АБРИС" у відповідності до ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу України листом № 258 від 05 червня 2014 року направило в Управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому на погодження 13 (тринадцять) проектів землеустрою.

19.06.2014р. відповідачем 1 наданий висновок №01-11/829 про відмову у погодженні даних проектів землеустрою (а. с. 26).

В основу висновку про відмову покладено ті обставини, що управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради повідомляє, що 08.05.2014 було надано відповідь щодо погодження проектів землеустрою відповідно до п.5, п.6 ст. 186-1 Земельного кодексу України. В зв'язку з тим, що позивачем не було усунено недоліки попередньої відмови та не додано підтверджуючих документів до проекту погодження землеустрою, управління не має можливості розглядати проекти в порядку чинного законодавства.

Листами відповідача 1 від 08.05.2014р. позивача повідомлено про неможливість погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та пропонує додатково надати докази набрання законної сили постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 року № 817/847/14, яким визнано протиправним та скасовано наказ Держземагенства України від 14.02.2014 року №43 (а. с. 83-95).

02.07.2014р. відповідачем 1 надані висновки про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а. с. 136-147).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Частиною 4 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 5 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органи, зазначені в частині першій-третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

В силу вимог частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що виконавчий орган міської ради у сфері містобудування та архітектури розглядає проекти землеустрою на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства та положенням документації із землеустрою, містобудівній документації, за результатами чого надають розробникам свої висновки або про погодження проекту, або про відмову у такому погодженні, в разі наявності підстав, встановлених частинами 5-6 статті 186-1 Земельного кодексу України.

Положення, закріплені у частині 5 статті 186-1 Земельного кодексу України, встановлюють необхідні вимоги, яким повинен відповідати висновок про відмову в погодженні проекту землеустрою, а саме, наявність у ньому обов'язкового посилання на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері, яким проект землеустрою не відповідає.

Разом з тим, як вбачається із оскаржуваного висновку, такий висновок не містить посилань на жодні норми законодавства, а відсилає до наданої відповіді від 08.05.2014р. крім того, відповідачем 1 складений висновок в одному примірнику на всі 13 проектів, а мав би бути на кожний проект землеустрою окремий висновок.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у погоджені проектів землеустрою розроблених позивачем, одним висновком 13 проектів землеустрою не відповідають чинному законодавству.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними підстави для відмови у погодженні проектів землеустрою, то суд зауважує, що висновок від 19.06.2014р. №01-11/829 не містить підстав для відмови у погодженні проектів землеустрою у відповідності до вимог частин 5-6 статті 186-1 Земельного кодексу України, отже такі підстави не можуть аналізуватись судом на предмет їх правомірності.

В той же час, в ході судового розгляду справи судом достовірно встановлено і сторонами не заперечується, що 02.07.2014р. відповідачем-1 у відповідності до ч.5 ст.186-1 Земельного кодексу України складені висновки про погодження всіх 13 проектів землеустрою (а.с.136-147).

Однак, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 18.12.2014р.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Таким чином, у контексті наведених приписів, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача на отримання висновку про погодження проектів землеустрою на відведення земельних ділянок було поновлене в позасудовому порядку ще до моменту звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, а відтак у суду відсутні підстави для захисту порушеного права та визнання протиправними дій відповідача-1 щодо відмови в погодженні проектів землеустрою.

Твердження відповідача 1 про пропущення позивачем строків звернення до суду є помилковими та не заслуговують на увагу суду, оскільки позивач оскаржує дії відповідача щодо надання висновку від 19.06.2014р. і звернувся до суду з позовом 18.12.2014р., тобто в шестимісячний строк, як і передбачено вимогами ст.99 КАС України.

З урахуванням вищенаведеного, в задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Приватному підприємству-фірмі "АБРИС" у задоволенні позову до управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, начальника управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради - Семенця Сергія Юрійовича про визнання дій протиправними - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.