Справа № 826/8876/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Київ К/800/58150/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Мороз Л.Л.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року у справі №826/8876/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до Харківської міської ради про скасування припису, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (далі - ТОВ «М.С.Л.») звернулось із позовом до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові від 18 квітня 2013 року № 5-284.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що розміщена вивіска, на якій зображуються виключно знаки для товарів і послуг ТОВ «М.С.Л.» не є рекламою в розумінні Закону України «Про рекламу», а відтак не потребує отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано припис Харківської міської ради № 5-284 від 18 квітня 2013 року в частині, що стосується демонтажу щиту на фасаді «Лото маркет» (2x0,5x1). В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Харківська міська рада звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Відділом реклами Департаменту контролю Харківської міської ради проведена перевірка дотримання ТОВ «М.С.Л.» порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Харкові, за результатами якої 18 квітня 2013 року винесено припис № 5-284 про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові.

Зокрема, в приписі зазначено, що ТОВ «М.С.Л.» розміщено об'єкти зовнішньої реклами, а саме: щит на фасаді «Лото маркет» (2x0,5x1) та виносний щит «Спортліга» (1x0,5x2) без дозволу на розміщення зовнішньої реклами, чим порушено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», та запропоновано позивачу у 2-денний термін усунути зазначені в цьому приписі порушення шляхом демонтажу конструкцій.

На виконання вимог зазначеного припису, виносний щит «Спортліга» (1x0,5x2) позивачем було демонтовано, проте в частині вимог щодо демонтажу щиту на фасаді «Лото маркет» (2x0,5x1) позивач вважає припис необґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що розміщені позивачем вивіски, на яких зображуються виключно знаки для товарів і послуг ТОВ «М.С.Л.» які, в свою чергу, є знаками для товарів та послуг, зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів по послуг, не є рекламою, а отже не потребують отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів та вважає їх обґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону України "Про рекламу" реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно з частиною сьомою статті 8 Закону України "Про рекламу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України "Про рекламу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.03 р. №2067: спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та об'ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами; вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

В даному випадку, на приміщенні пункту розповсюдження білетів державних лотерей ТОВ «М.С.Л.» за адресою: м. Харків, просп. Московський, 190/1 розміщується вивіска «Лото маркет». Це позначення, згідно Свідоцтв на знак для товарів і послуг №№ 134897, 134898, зареєстрованих 10 лютого 2011 року у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, є знаком для товарів і послуг ТОВ «М.С.Л.».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що інформація розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується позивачем.

За таких обставин, вказаний банер позивача не є рекламою в розумінні ч.6 ст.9 Закону України "Про рекламу", оскільки підпадають під визначення вивіска чи табличка.

Враховуючи наведене, суди дійшли до обґрунтованого висновку, що розміщена позивачем вивіска за адресою: м. Харків, просп. Московський, 190/1, на якій зображуються виключно знаки для товарів і послуг ТОВ "М.С.Л.", зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів по послуг, не є рекламою, а отже не потребують отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки припис не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В силу п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.8 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Оскаржуваний припис містить зобов'язання та створює певні обов'язки для позивача - вчинити дії щодо усунення зазначені у цьому приписі порушення шляхом демонтажу, передбачає негативні наслідки - у разі невиконання цього припису у зазначений термін спеціальні конструкції будуть демонтовані з покладенням на розповсюджувача зовнішньої реклами витрат, пов'язаних з демонтажем спеціальних конструкцій.

Отже, припис є правовим актом індивідуальної дії, а даний спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Харківської міської ради відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: