Справа № 818/523/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2015 р. м. Київ К/800/53491/14 К/800/53992/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Сіроша М.В., Усенко Є.А.

секретар судового засідання - Іванов Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Державного підприємства «Тростянецьке лісове господарство», Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 року

у справі № 818/523/14

за позовом Державного підприємства «Тростянецьке лісове господарство»

до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Тростянецьке лісове господарство» звернулось з адміністративним позовом до суду про скасування податкових повідомлень - рішень від 12 вересня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 227934,00 грн., в тому числі : 208938,00 грн. - за основним платежем та 18996,00 грн. штрафні (фінансові) санкції; від 12 вересня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) в розмірі 107900,00 грн., в тому числі: 93638,00 грн. - за основним платежем та 8262,00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 року, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 12 вересня 2013 року № . В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В касаційних скаргах, посилаючись на порушення судами норм матеріального права,

позивач просить частково скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, відповідач просить скасувати судові рішення в частині, в якій задоволено позовні вимоги, та в цій частині відмовити позивачу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, розглянувши матеріали справи, вважає, що касаційна скарга податкового органу не підлягає задоволенню, касаційна скарга позивача є обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що посадовими особами ДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Тростянецьке лісове господарство» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за наслідками якої складено акт від 27 серпня 2013 року № 46/2200/00992993. Відповідно до висновку акту відповідачем встановлені такі порушення:

- п.п. 5.1, пп. 5.2.1 п.5.2 , п.п. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за 1 квартал 2011 року на загальну суму 36353 грн. ;

- п.138.1, п.138.2, п.138.8, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 статті 139, Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 172.585 грн.;

-п.п. 198.4 ст. 198, п. 199.1 ст.199 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 93638 грн.

З акта перевірки вбачається, що підставою для нарахування позивачу податкових зобов'язань податку на прибуток слугували твердження перевіряючих про завищення позивачем витрат, в зв'язку з віднесенням до їх складу витрат по операціям з виконання лісокультурних і лісогосподарських робіт фізичними особами - підприємцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є одночасно працівниками цього підприємства, а тому вони не мають права укладати договори, виписувати первинні документи, проводити розрахунки, що є порушенням вимог щодо сумісництва, а всі укладені договори не спричиняють настання реальних правових наслідків. Щодо нарахування сум податку на додану вартість, в акті порушення зазначено в тому, що з 1 січня 2011 р. підприємство працює в режимі звільнення від оподаткування відповідно до статті 23 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, але з цього часу не здійснило коригування податкового кредиту в розмірі 60592,00 грн. по придбаних до 1 січня 2011 року товаро-матеріальним цінностям, які списувались на собівартість реалізованої продукції. Крім того, на виконання п.п.199.1 ст. 199 Податкового кодексу України підприємством самостійно було частково скориговано податковий кредит на частку суми ПДВ по придбаних ТМЦ, які не використовувались в оподатковуваних операціях, але при цьому також завищено скоригований податковий кредит на суму 33046, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування спірного податкового повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 227934,00 грн., суди зазначили про безпідставність висновків податкового органу, оскільки під час перевірки та суду були надані первинні, розрахункові та інші документи, які повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та під час перевірки жодних зауважень до їх оформлення не виникало, і за висновками суду свідчать про реальність операцій між позивачем і його контрагентами, незважаючи на те, що фізичні особи-підприємці були одночасно працівниками цього підприємства.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів в цій частині, зазначаючи наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій ДП «Тростянецьке лісове господарство» включило до складу валових витрат витрати по господарським взаємовідносинам з фізичними особами- підприємцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які також одночасно були штатними працівниками цього підприємства. Матеріалами справи підтверджується, що з вказаними підприємцями були укладені договори та додаткові угоди на проведення лісокультурних і лісогосподарських робіт, а також робіт з корування деревини та механізований догляд за лісовими культурами, рубки, освітлення та прочищення лісу. Фактичне виконання угод підтверджується актами виконаних робіт, платіжними дорученнями про оплату. Крім того, до виконаних договірних робіт контрагентами залучались наймані працівники, з якими укладені трудові договори, зареєстровані у районному центрі зайнятості. Виплата заробітної плати найманим працівникам підтверджується деклараціями про доходи, табелями обліку робочого часу, платіжними відомостями на виплату заробітної плати.

Пунктом 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ( чинний до 01.04.2011 року ) встановлено, що валовими витратами виробництва та обігу (далі - валові витрати) є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не включаються до складу валових витрат, відповідно до п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст.5 вказаного Закону, витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Відповідно до п.п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 ст. 139 ПК України, - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З таких підстав, суди попередніх інстанцій вірно прийшли до висновку про правильність визначення позивачем бази об'єкту оподаткування податком на прибуток та відсутність підстав визнавати завищення витрат, які повністю підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Жодних законодавчо встановлених заборон віднесення до складу витрат затрат за укладеними договорами немає. Доводи касаційної скарги про порушення позивачем правил сумісництва (які мають наслідком порушення податкового законодавства), встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 345 від 03.04.1993 р. «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» є необґрунтованими, оскільки вказані фізичні особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не працювали за сумісництвом.

Щодо касаційної скарги позивача, колегія суддів вважає її доводи частково обґрунтованими, та помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо законності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) в розмірі 107900,00 грн., в тому числі : 93638,00 грн. - за основним платежем та 8262,00 грн. штрафні (фінансові) санкції. (Податковим органом допущено арифметичну помилку, а саме: сума податкового зобов'язання становить 101900 грн., а не 107900 грн.)

За висновками акту перевірки у період з 01.01.2011 року по 31.12.2012

року підприємство занизило податок на додану вартість на загальну суму

93 638 грн., у т.ч. числі : за січень 2011 року на 60592 грн.; за грудень 2011 року на 25177 грн.;

за грудень 2012 року на 7869 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди зазначили, що придбані ДП «Тростянецьке лісове господарство» до 01.01.2011 року товарно-матеріальні цінності на загальну суму 302961,85 грн., в т.ч. ПДВ 60592 грн., в подальшому, починаючи з 01.01.2011 року були списані на собівартість реалізованої лісопродукції, але податковий кредит з урахуванням вимог п. 198.4 ст. 198 ПК України, скоригований не був, що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2011 року у сумі 60592 грн. Крім того, позивачем не спростовано висновки акту перевірки щодо завищення податкового кредиту на суму 33046 грн., у тому числі за грудень 2011 у сумі 25177 грн., за грудень 2012 року - у сумі 7869 грн., при перерахунку частки використання необоротних активів в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях за результатами 12 та 24 місяців їх використання.

Колегія суддів вважає такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки зроблені без належного аналізу наданих доказів.

Пунктом 23 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, встановлено, що тимчасово в період з 1 січня 2011 року до 1 січня 2015 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Операції з вивезення в митному режимі експорту товарів, зазначених у цьому пункті, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Пунктами 198.4. та 198.5 ст.198 ПК України визначено, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу).

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вищезазначені приписи необхідно застосовувати одночасно з правилами статті 199 Податкового кодексу України, тобто з пропорційним віднесенням сум податку до податкового кредиту, а саме: у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях (п.п.199.1). Частка використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами (послугами) між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року (199.2). Платники податку, у яких протягом попереднього календарного року були відсутні неоподатковувані операції, а такі неоподатковувані операції почали здійснюватися у звітному періоді, а також новостворені платники податку проводять у поточному календарному році розрахунок частки використання придбаних товарів/послуг між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями на підставі розрахунку, визначеного за фактичними даними обсягів з постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій першого звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі операції. Розрахунок частки використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами (послугами) між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями подається до органу державної податкової служби одночасно з податковою декларацією звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі оподатковувані та неоподатковувані операції (199.3). Частка використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами/послугами між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями, визначена з урахуванням норм пунктів 199.2 - 199.4 статті 199 цього Кодексу, застосовується для проведення коригування сум податку, які відносяться до податкового кредиту за операціями, зазначеними у пункті 199.1 статті 199 цього Кодексу. Результати перерахунку сум податкового кредиту відображаються у податковій декларації за останній податковий період року. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, коригування відображається платником податку у податковій декларації останнього податкового періоду, коли відбулося зняття з обліку (п.п.199.5)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у січні 2011 року розраховано частку використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними товарами (послугами) між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями у відсотках, яка склала 22,77%, що підтверджується розрахунком до податкової декларації з ПДВ за січень

2011 року. Розрахунок за 2011 рік, здійснений позивачем підтверджується додатком до податкової декларації з ПДВ за грудень 2011 року, відповідно до якої самостійно скориговано у грудні 2011 року суму 119035 грн.

Щодо заниження податку на додану вартість за січень 2011 року у сумі 60592 грн. Як вбачається з рішення Міністерства доходів і зборів України від 31.01.2014 р. за наслідками розгляду скарги позивача, - базою нарахування ПДВ є вартість залишків товарно-

матеріальних цінностей за даними головної книги на 01.01.2011 року

підприємства у сумі 302961,85грн., у тому числі по рахунку 201 «Сировина та матеріали» на суму 165224,83грн., по рахунку 203 «Паливо» на суму 22322,57 грн., по рахунку 23 «Виробництво» ( в частині матеріальних затрат) на суму 39337,43грн., по рахунку 26 «Готова

продукція» в частині матеріальних витрат на суму 77077,02грн. відповідно до п.п.

187.1 ст. 187, 198.4 ст.198 ПКУ.

Відповідно до п.п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, - датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Підпунктом 198.4 ст. 198 цього кодексу встановлено, - якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відтак, приписи п.п.187.1 ст. 187, п.п.198.4 ПК України застосовуються до визначення бази оподаткування податком на додану вартість при настанні вищезазначених подій, а не при перерахунку податкового кредиту, визначеного до 01.01.2011 р., тому висновки судів попередніх інстанцій про правомірність рішення податкового органу, який розрахував суму податкового кредиту із залишків усіх ТМЦ станом на 01.01.2011 р. - є помилковими.

Також з матеріалів справи вбачається, що податковий орган розрахував суму податкового кредиту по ТМЦ, які придбавались у не платників ПДВ, тобто, така сума взагалі не відображалась позивачем в податковому обліку (40715,85 грн., в тому числі ПДВ 8143,17 грн.), та окрім того, в суму податкового кредиту включено суму при придбані ТМЦ для

створення необоротних активів (будівництва та поліпшення основних фондів) на суму 23219 грн., в т.ч. ПДВ 4643,80 грн. Аналогічно, колегія суддів вважає не правильним включення до суми податкового кредиту, суму сплачену позивачем при придбані катанки на суму

1115,45 грн., в т.ч. ПДВ 223,09 грн. (матеріалами справи підтверджується, що вона використовується для упаковки продукції, і є об'єктом оподаткування ПДВ, та по якій підприємством визначені податкові зобов'язання); ТМЦ власного виробництва (мітли, віники, насіння тощо), що використовуються для годування диких тварин, для насаджень лісових культур, по який податковий кредит не визначається, на суму 8129,28 грн., в т.ч. ПДВ 1625,86 грн.; засоби хімічного захисту молодих лісових культур на суму 19109, 97 грн., які не підпадають під код товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (ПДВ 3821,99 грн.); по ТМЦ «електроматеріали», що використовуються для ремонту та обслуговування будівельних споруд та обладнання деревообробного виробництва, та не використовуються для виробництва продукції з кодом товарних позицій 4401, 4403, 4404, (на суму 39160,22 грн., в т. ч. ПДВ 7832,05 грн.); залишків готової продукції на суму 76077,20 грн., що не є об'єктом звільнених від ПДВ операцій, (в т.ч. ПДВ 15215,40 грн.)

Колегія суддів також погоджується з доводами позивача, які підтверджуються листом

ДПС України від 26.10.2012 року №4322/0/61-12/15-3115, та не спростовані податковим органом, що згідно з приписів п.п. «б» п.п. 187.1 ст. 187 ПК України, - у випадку коли першою подією при визначенні дати виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість є експорт товарів, такою датою є дата підтвердження факту вивезення товарів за межі митної території України, тобто дата здійснення відповідного запису на митній декларації посадовою особою митного органу, засвідченого печаткою.

Як вбачається з акту перевірки та наданих позивачем пояснень та розрахунків, обсяг продаж за 2011 рік становив 25591742 грн., в т.ч. обсяг оподатковуваних операцій - 4254660,66 грн., обсяг звільнених операцій - 21310987,34 грн., сума яких розрахована на підставі ВМД з відміткою посадової особи митного органу. Вказані обставини спростовують доводи податкового органу що підприємством не включено до обсягу продаж за 2011 рік обсяг експорту сировини, що звільнена від оподаткування, на суму 1818577 грн., оскільки вказана сума визначена на підставі ВМД без зазначення дати митного оформлення вантажної митної декларації.

Враховуючи встановлені обставини та наведені вище положення Податкового кодексу України - юридично правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 12 вересня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 227934,00 грн., в тому числі : 208938,00 грн. - за основним платежем та 18996,00 грн. штрафні (фінансові) санкції. Разом з тим, суд першої та апеляційної інстанції помилився про безпідставність доводів позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) в розмірі 107900,00 грн., в тому числі : 93638,00 грн. - за основним платежем та 8262,00 грн. штрафні (фінансові) санкції. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги позивача, та як наслідок скасування судових рішень в частині відмови в задоволені позовних вимог, та часткового задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) в розмірі 87221 грн., в тому числі : 81334 грн. - за основним платежем та 5887 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до статті 224 КАС України, - суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Згідно з ст. 229 КАС України, - суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені першою та апеляційною інстанцією повно і правильно, але суди порушили норми матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 224, 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області - залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державного підприємства «Тростянецьке лісове господарство» - задовольнити частково. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014 року скасувати в частині, якою відмовлено в задоволені позовних вимог, та в цій частині прийняти нову постанову. Позовні вимоги Державного підприємства «Тростянецьке лісове господарство» до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області задовольнити частково, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (роботах, послугах) в розмірі 87221 грн., в тому числі : 81334 грн. - за основним платежем та 5887 грн. штрафні (фінансові) санкції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)В.П. Юрченко
Судді(підпис)Є.А.Усенко
(підпис)М.В.Сірош