Справа № 804/3299/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 березня 2015 р. Справа № 804/3299/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Боженко Н.В.,

при секретарі - Талаш Д.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення №368 від 22.01.2015 року, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, в якому просить: скасувати рішення №368 від 22.01.2015 р. квартирного експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, та визнати рішення, що порушує ст.47 Конвтитуції України, Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду», та накази Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 р.; Наказ №569 від 15.09.2011 року, та права громадянки ОСОБА_2 на приватизацію займаного її житла; визнати протиправною бездіяльність квартирного експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, як органу приватизації, яка виразилась в невиконанні Конституції України, нормативно-правових актів (наказів МО №569 від 15.09.2011 року №1 від 03.01.1999 р.) та розглянути заяву ОСОБА_2 від 16.01.2015 року вх.№111 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1, що займає ОСОБА_2 на підставі ордеру №153 від 26 листопада 2004 року на території відкритого містечка (селища міського типу), згідно нормативно-правових актів, та вжитті заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 р., що діють на момент ухвалення рішення; зобов'язати квартирний експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти рішення по заяві ОСОБА_2, та вжити заходів щодо приватизації квартири яка використовується нею та членами її сімї на умовах найму та території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно правових актів, та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 р., що діють на момент ухвалення рішення за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що рішенням КЕВ м. Дніпропетровська від 22.01.2015 року № 368 позивачеві протиправно відмовлено в передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1, яку вона займає разом з членами родини на підставі ордеру №153 від 26.11.2004 року. Вважає, що в судовому порядку мають бути відновлені її права та інтереси.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, поставив на обговорення питання щодо закриття провадження у справі, в зв'язку з тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі та зазначив, що даний спір є публічно-правовим, оскільки оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень та порушуються права позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При вирішенні даного питання, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Цивільним процесуальним кодексом України в статті 15 «Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ» визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Водночас, Житловим кодексом України в статті 9 встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію, виникають з житлових відносин і повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Поняття «житлові відносини» в контексті змісту статті 15 Цивільного процесуального кодексу України включає в себе і право громадян на одержання житла в зв'язку з приватизацією і ця норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила, а тому розгляд страви за правилами іншого судочинства ніж цивільне лише за цією обставиною є порушенням.

При цьому, подання заяви від 21.01.2015 року до відповідача має наслідком передачу квартири в приватну власність згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Наведена позиція зазначена Верховним судом України в постанові від 2 грудня 2014 року в справі №21-530а14.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення №368 від 22.01.2015 року, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу про право на звернення з зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 17, 157, 160-165 , суд -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі № 804/3299/15 за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення №368 від 22.01.2015 року, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що згідно ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали згідно ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали виготовлено 03.04.2015 р.

Суддя Н.В. Боженко