Справа № К/9991/23976/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015р. м. Київ К/9991/23976/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Алчевського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів. Просив визнати протиправними та скасувати накази Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області №1693 від 16 вересня 2011 року «Про покарання окремих співробітників Алчевського МВ УМВСУ» та №355 о/с від 14 жовтня 2011 року «Про звільнення з органів Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта міліції Алчевського МВ УМВС ОСОБА_4»; зобов'язати відповідачів вчинити дії по поновленню позивача на службі в органах внутрішніх справ; зобов'язати Алчевський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день поновлення на роботі, а також матеріальну допомогу за період з 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що факт скоєння ним порушення службової дисципліни не доведено, звільнення проведено з порушенням встановленої законом процедури звільнення.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2012 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційних скарг та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в Алчевському міського відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі - Алчевський МВ УМВС).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області №1693 від 16 вересня 2011 року «Про покарання окремих співробітників Алчевського МВ УМВСУ» , зокрема прийнято рішення про звільнення з органів внутрішніх справ України за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України заступника командира взводу роти патрульної служби, підпорядкованої Алчевському МВ УМВСУ, лейтенанта міліції ОСОБА_4

Вищезазначений наказ став підставою для видання наказу №355 о/с від 14 жовтня 2011 року «Про звільнення з органів Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта міліції Алчевського МВ УМВС ОСОБА_4», яким заступника командира взводу роти патрульної служби, підпорядкованої Алчевському МВ УМВСУ, лейтенанта міліції ОСОБА_4 звільнено з органів МВС за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України «за порушення дисципліни».

Підставою видання зазначених наказів відповідача послужив висновок службового розслідування, затверджений начальником УМВС України в Луганській області 16 вересня 2011 року, яким встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, присяги працівника органів внутрішніх справ, положення Кодексу честі та Етичного кодексу. Зокрема, встановлено факт неправомірного (завідомо недостовірного) складення ОСОБА_4 1 лютого 2011 року офіційного документа на підставі недостовірних відомостей про скоєння особою правопорушення, що стало підставою для безпідставного притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт порушення позивачем дисципліни доведено, порядок та процедура притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності дотримані. При цьому суди врахували, що позивач протягом року вже притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне здійснення контролю за підлеглими. Що стосується вимог про стягнення матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення, то відмовляючи у позові, суди виходили з того, що постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 7 листопада 2007 року керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань та допомогу на оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Оскільки судами встановлено, що фінансування відповідачів було недостатнім, то це виключало можливість надання працівникам такої допомоги.

Висновки судів грунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Так, відповідно до ст. 133 Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 1994 року №404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 вересня 1994 року за № 213/423, нарядам міліції патрульно-постової служби для виконання покладених на них обов'язків надається право при підозрі у вчиненні правопорушень перевіряти у громадян документи, що посвідчують їх особу, а також інші документи, необхідні для з'ясування питання щодо додержання правил, нагляд і контроль за виконанням яких покладено на міліцію.

Статтею 234 Статуту передбачено, що до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення або злочини працівниками міліції проводиться їх огляд, а також огляд речей, що знаходяться при них, транспортних засобів і вилучаються документи та предмети, які можуть бути речовими доказами або використані на шкоду їх здоров'ю, а також записуються дані потерпілих осіб та свідків вчинення правопорушення.

Згідно п. 2.7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2001 року №185, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 березня 2001 року №272/5463, до протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення правопорушників, потерпілих, свідків правопорушення, протоколи виявлення, знищення тощо). Кожний документ має свої реквізити (дату, адресу, назву, підпис, штампи, печатки тощо) і повинен відповідати своєму призначенню, містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства.

Тобто, вищевказаними нормативними актами передбачено обов'язок посадової особи органів внутрішніх справ відображати в документах, якими зафіксовано адміністративне правопорушення, у тому числі у поясненнях свідків правопорушення, лише достовірну інформацію.

Відповідно до п. «є» ст. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Статут) дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 ст. 5 цього ж Закону передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Виходячи зі змісту ст. 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 18 Статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

За таких обставин, суди прийшли до обґрунтованих висновків про правомірність дій відповідачів при звільненні позивача. При цьому суди правильно зазначили про дотримання відповідачем процедури звільнення та строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки службове розслідування проведено, а строк провадження в кримінальній справі, в якій позивач був притягнутий в якості обвинуваченого, до строку, встановленого ст. 16 Дисциплінарного статуту, не включається.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивача двічі було притягнуто до відповідальності за одне і те ж порушення, не заслуговують на увагу, ці обставини досліджувалися судами першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна оцінка.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк