Справа № 817/338/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/338/15

25 лютого 2015 року 15год. 52хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Морозюк О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Максимчук В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Держземагенства у Рівненській області
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагентсва у Рівненській області (далі - Управління) про визнання протиправними дій щодо ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язання видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів на території Хотинської сільської ради Радивилівського районі Рівненської області орієнтовно 1,62 га.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що двічі звертався до Управління з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,62 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Хотинської сільської ради для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Стверджував, що врахував зауваження до заяви, викладені в листі Управління від 09.09.2014 року, та надав до повторної заяви, окрім раніше зазначених матеріалів, довідку з державної статистичної звітності від 10.10.2014 року за №03-08/201 та погоджене начальником управління Держземагентства у Радивилівському районі викопіювання. Однак відповідачем не прийнято рішення згідно з даною заявою, а було направлено позивачу лист з вимогою уточнити склад угідь бажаної земельної ділянки. Вважає, що такі дії Управління суперечать чинному законодавству, порушують його права та інтереси, а тому є протиправними. З таких підстав просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у поданих позивачем матеріалах існує невідповідність довідки з державної статистичної звітності (форма 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами та графічних матеріалів. Повідомив, що у зв'язку з цим позивачу було направлено лист №31-17-0.53-2707/2-14 від 03.11.2014 року про надання уточнень складу угідь бажаної земельної ділянки. За таких обставин, вважає, що відповідач діяв в межах, на підставі та в спосіб, що передбачені законами та Конституцією України. З цих підстав, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, 19.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,62 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Хотинської сільської ради для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Зі змісту заяви вбачається, що позивачем до неї додано викопіювання з кадастрової карти території Хотинської сільської ради Радивилівського району; обґрунтування необхідності отримання земельної ділянки; план-схема земельної ділянки; фото стану земельної ділянки; викопіювання з території Хотинської сільської ради Радивилівського району (а.с.8).

09.09.2014 року відповідачем була надано відповідь №31-17-0.53-2187/2-14, яким повідомлялося, що для підтвердження віднесення даної земельної ділянки до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності до поданих матеріалів необхідно долучити довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, видану управлінням Держземагентства у Радивилівському районі. У зв'язку з цим матеріали були повернуті позивачу без прийняття відповідного рішення (а.с.6).

Враховуючи вказаний лист, 14.10.2014 року ОСОБА_1 подав до Управління повторну заяву, до якої додав: викопіювання з карти території Хотинської сільської ради Радивилівського району, погоджене начальником управління Держземагентства у Радивилівському районі; обґрунтування необхідності отримання земельної ділянки; план-схема земельної ділянки; фото стану земельної ділянки; довідку з державної статистичної звітності про наявність та розподіл земель та копію відповіді №31-17-0.53-2187/2-14 від 09.09.2014 року (а.с.9)

Судом встановлено, що 03.11.2014 року відповідачем було надано відповідь на заяву №31-17-0.53-2707/2-14, у якій вказав, що у прикладених матеріалах існує невідповідність довідки з державної статистичної звітності (форма 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами та графічних матеріалів. Враховуючи зазначене, для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою необхідно уточнити склад угідь бажаної земельної ділянки, а тому матеріали повертаються без відповідного рішення (а.с.7).

Не погодившись з діями Управління 04.12.2014 року позивачем подано скаргу голові комісії з реорганізації Держземагентства України, першому заступнику Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з проханням вжиття відповідних заходів щодо відновлення порушених прав на землю та надання допомоги у вирішенні порушеного права по суті (а.с.18). За результатами розгляду даної заяви позивачу було рекомендовано звернутися до суду (а.с.19).

Матеріали справи також свідчать, що у відповідь на звернення позивача до начальника Управління, останнім було роз'яснено, що відсутність в проекті землеустрою хоча б одного з матеріалів, передбачених ст.50 Закону України «Про землеустрій», є підставою для відмови в погодженні проекту та відмови у внесенні земельної ділянки до державного земельного кадастру (а.с.28).

Позивач не погодився з вказаними висновками та звернуся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В силу вимог ч.1 ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Пунктом «б» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Положення п.4 ст.116 Земельного кодексу України визначають, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з ч. 6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З системного аналізу зазначених норм слідує, що з метою отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, зацікавленому громадянину необхідно звернутись до відповідного органу державної влади з клопотанням та наступними документами: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Судом встановлено, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 до Управління подано належним чином оформлено заяву із зазначенням цільового призначення земельної ділянки (ведення особистого селянського господарства) та її орієнтовні розміри (1,62 га). Разом з тим, до заяви від 14.10.2014 року позивачем долучено документи: викопіювання з карти території Хотинської сільської ради Радивилівського району, погоджене начальником управління Держземагентства у Радивилівському районі; обґрунтування необхідності отримання земельної ділянки; план-схема земельної ділянки; фото стану земельної ділянки; довідку з державної статистичної звітності про наявність та розподіл земель та копію відповіді №31-17-0.53-2187/2-14 від 09.09.2014 року.

Таким чином, позивачем до заяви було подано всі необхідні документи, передбачені ст.118 Земельного кодексу України. При цьому, суд звертає увагу, що додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати.

Приписами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, відповідач всупереч ч.7 ст.118 Земельного кодексу України у місячний строк не надав ОСОБА_1 ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови у його наданні. Натомість відповідачем надіслано позивачу лист про повернення матеріалів без прийняття відповідного рішення (а.с.7).

Посилання відповідача у листі №31-17-0.53-2707/2-14 від 03.11.2014 року на невідповідність довідки з державної статистичної звітності (фора 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами та графічних матеріалів суд оцінює критично, так як відповідач не позбавлений можливості усунути вказану невідповідність у межах наділених повноважень, а вимога уточнити склад угідь бажаної земельної ділянки суперечить положенням ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, згідно з якою Управлінню забороняється вимагати від зацікавлених громадян додаткові матеріали та документи, окрім як тих, що чітко визначені законодавцем. Більше того, на запитання суду, які конкретно вимоги закону порушено чи не дотримано позивачем при зверненні до Управління з заявою про надання дозволу на розроблення проекту, яким чином позивачу слід уточнити склад угідь бажаної земельної ділянки або до повноваження якого органу чи посадової особи віднесено такі функції, представник відповідача в судовому засіданні чіткої відповіді не зміг дати.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду справи фактичних обставин дає суду підстави для висновку, що відповідач, не надаючи ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів на території Хотинської сільської ради Радивилівського районі Рівненської області орієнтовно 1,62 га, суд зазначає, що не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що оскаржується, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог ч.1 ст.244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, так як видача наказів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів належить до дискреційних повноважень Головного Управління Держземагентства у Рівненській області, що унеможливлює їх здійснення судом.

Однак, вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною другою ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що для повного захисту і відновлення порушеного права позивача, слід прийняти рішення про зобов'язання Головного управління Держземагенства у Рівненській області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту на території Хотинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, площею 1, 62 га.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів правомірності вчинених ним дій.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, правомірні та такі, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Рівненській області щодо ненадання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту на території Хотинської сільської ради Радивильвського району Рівненської області, площею 1, 62 га.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Рівненській області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту на території Хотинської сільської ради Радивильвського району Рівненської області, площею 1, 62 га.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.