Справа № 805/1000/15-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 р. Справа № 805/1000/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області про визнання незаконною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 20.02.2015р. № ВП 38416369.

Свої вимоги мотивував тим, що державний виконавець за Законом України «Про виконавче провадження» зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зазначив, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Посилаючись на приписи ч. 5 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Отже, для встановлення можливості звернення стягнення на майно боржника державним виконавцем повинні бути здійснені заходи щодо пошуку всього майна, що належить боржнику, не обмежуючись тільки тим, що зазначено у реєстрах обліку майна. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, через службу діловодства надав заяву про підтримання позовних вимог, просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З урахуванням ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд визнав за можливе розглянути справу без участі представників сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

На виконанні у Відділі Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області знаходилась вимога № Ф 235-у щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у Волноваському районі Донецької області заборгованості у розмірі 1 194,03 грн. (ВП № 38416369)

20 лютого 2015 року державним виконавцем, на підставі п.2, ч.1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 38416369 у зв'язку з відсутністю у боржника майна на яке можна звернути стягнення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В процесі здійснення виконавчого провадження згідно пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; згідно п.7 ч.3 ст.11 цього Закону - має право за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна.

Водночас, п.5.8.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерством юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в пункті 5.6.4 цієї Інструкції, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем (далі - зберігач), під розписку в акті опису і арешту майна. Копія акта опису і арешту майна видається боржникові та стягувачу, а у випадках, коли обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачеві.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до приписів статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу у разі якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з вимогами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У відповідності до п.1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника є одним з основних способів примусового виконання рішень судів та інших органів. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

З постанови відповідача про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 лютого 2015 року вбачається, що підставою для повернення є те, що згідно з відповідями УДАЇ ГУМВС, УПСЗН, ЦЗ, ПФУ, ДПІ, Держземагенства у боржника відсутнє майно або дохід на яке можливо звернути стягнення.

Суд наголошує на тому, що для встановлення можливості звернення стягнення на майно боржника державним виконавцем повинні бути здійсненні відповідні заходи щодо пошуку всього майна, що належить боржнику, не обмежуючись тільки тим, що зазначено у відповідних реєстрах обліку майна.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій було здійснено вихід за місцем проживання боржника за адресою вул.. Травня, м. Волноваха, буд. 25, за результатами чого складено акт від лютого 2015 року. У зазначеному акті вказано, що боржник не знаходиться вдома, залишено виклик.

Судом встановлено, що будь - яких інших дій після того, як було здійснено вихід за місцем проживання боржника, державним виконавцем не здійснено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 4 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не використав наданого йому законом права щодо безперешкодного входження до приміщень з метою виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, що є порушенням статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

З наведеного вбачається, що державним виконавцем не здійснені усі передбачені Законом дії, зокрема державним виконавцем не вчинені заходи щодо пошуку, в тому числі шляхом виходу за місцем мешкання, іншого майна, що належить боржнику і на яке може бути звернуто стягнення, наслідком чого є незаконність постанови відповідача про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Крім того, слід зазначити, що аналогічна правова позиція викладена і у ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/54131/13.

З огляду на викладене постанова Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 лютого 2015 року підлягає скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів щодо здійснення відповідачем всіх необхідних дій у виконавчому провадженні.

За нормами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2-15, 69-71, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області до Відділу Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 20.02.2015р. ВП № 38416369 - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Донецької області від 20.02.2015р. ВП № 38416369 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі відкладення складання постанови у повному обсязі, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Христофоров А.Б.