Справа № 756/3418/14-а (2а-756/169/14)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015р. м. Київ К/800/59409/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Рецебуринський Ю.Й. , розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 11.09.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення в Оболонському районі м. Києва, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про нарахування та виплату соціальних виплат про нарахування та виплату соціальних виплат,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення в Оболонському районі м. Києва, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив здійснити нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1996 року по 2013 рік включно та здійснити нарахування і виплату одноразової компенсації як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 08.05.2014р. позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про здійснення нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2006 року по 2013 рік залишено без розгляду.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 11.09.2014р. відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 в частині нарахування та виплати одноразової компенсації як інваліду ІІ групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р. скасовано постанову Оболонського районного суду м.Києва від 11.09.2014р. Позовні вимоги в частині нарахування та виплати одноразової компенсації як інваліду ІІ групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Оболонського районного суду м.Києва від 11.09.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р., а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений в ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду, при цьому судом не встановлено обставин для поновлення пропущеного строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Строки звернення до адміністративного суду визначені в ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 2 цієї статті звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як встановлено судами, позивачу 29.10.1997р. встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при цьому тоді ж ним отримано одноразову компенсацію у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.1996р. № 35 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

28.04.1998р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та відповідно до розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва від 06.11.1999р. №181128 йому виплачено різницю одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю між ІІ та ІІІ групою інвалідності в розмірі 94 грн. 80 коп.

Отже, звернувшись в березні 2014 року до суду з вимогами про перерахунок одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі встановленому в ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач пропустив строк звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги про те, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки положеннями Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду визначено позовну давність на вимоги про відшкодування ядерної шкоди - тридцять років, є помилковими.

Вказаний міжнародний акт передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки.

Вимоги про нарахування суб'єктом владних повноважень та проведення виплат, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є публічно-правовими, а не цивільно-правовими, тому до таких вимог правила позовної давності встановлені ст. 268 глави 19 Цивільного кодексу України не застосовуються.

Крім того, безпідставними є вимоги касаційної скарги щодо скасування постанови суду першої інстанції, оскільки вказана постанова скасована ухвалою суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанцій повно і всебічно встановив обставини справи, надав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач В.М. Кочан

судді

С.С. Пасічник

Ю.Й. Рецебуринський