Справа № 808/684/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року о 14 год. 55 хв.Справа № 808/684/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Костяновської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Запорізької області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Прокуратури Запорізької області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 12.01.2015 № 6к;

- поновити позивача в органах прокуратури Запорізької області на посаді старшого прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури Запорізької області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах прокуратури з 1999 року, а з 07 червня 2012 року - на посаді старшого прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури. Наказом прокурора Запорізької області від 12.01.2015 № 6к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача звільнено з органів прокуратури на підставі ст.ст.46-2 та 48 Закону України «Про прокуратуру» за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури. На думку позивача, вказаний наказ є протиправним, таким, що не ґрунтується на матеріалах об'єктивного службового розслідування, прийнятий без врахування фактичних обставин, оскільки позивач виконував свої службові обов'язки належним чином, ганебних вчинків не скоював та завжди дотримувався прокурорської етики.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що дія п. 318 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності і державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», порушення якого встановлено за результатами службового розслідування, на нього не розповсюджується, оскільки він не є працівником режимно-секретної частини (далі - РСЧ). Зазначає, що втрата матеріалів кримінального провадження, документів з грифом «таємно» та печатки «Для пакетів № 2» режимно-секретного органу (далі - РСО) Мелітопольської міжрайонної прокуратури відбулась не з його вини, а через скоєну крадіжку. Вважає, що жодних негативних, шкідливих наслідків при провадженні досудового розслідування у кримінальному провадженні, матеріали якого були втрачені, не відбулось, оскільки зазначені документи відновлені в повному обсязі, кримінальне провадження реалізовано, судом винесено обвинувальний вирок. З наведених підстав вважає, що факт порушення Присяги працівника прокуратури не доведений, як і умисність допущених порушень, отже оскаржуваний наказ, на його думку, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем порушено порядок поводження з секретною документацією, в результаті чого така документація була втрачена. Також вказує, що під час проведення службової перевірки за даним фактом позивач проявив нещирість, яка виразилась у зміні пояснень щодо обставин та часу події. Вважає, що такими діями позивач допустив порушення Присяги працівника прокуратури, дискредитував себе як працівника прокуратури, та завдав шкоди авторитету органів прокуратури України, скоїв проступок, який порочить його як працівника прокуратури. Також зазначає, що за фактом службової недбалості позивача порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.329, ч.1 ст.367 КК України, обвинувальний акт передано до суду. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури з жовтня 1999 року (а.с. 8). 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 прийняв присягу працівника прокуратури (а.с. 36). З 07 червня 2012 року займав посаду старшого прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури (а.с. 8).

13 листопада 2014 року до прокуратури Запорізької області надійшло спецповідомлення Мелітопольської міжрайонної прокуратури за № 98-5319-14, згідно якого 13.11.2014 о 10-05 до чергової частини Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області по лінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що у період часу з 08-30 до 08-50 невстановлена особа розбила переднє праве скло автомобіля «Тойота Ауріс», з якого було викрадено належний йому чорний шкіряний портфель. Встановлено, що у вказаному портфелі знаходились печатка №2 РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури, дві ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2014 з грифом «таємно» про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0005206, матеріали кримінального провадження №0005206 в 1 томі на 13 арк. (а.с. 41).

Розпорядженням прокурора Запорізької області №150 від 13.11.2014 утворено комісію для проведення службової перевірки з метою з'ясування усіх обставин події, викладеної у вищезазначеному спецповідомленні.

10 грудня 2014 року комісією складено Висновок про результати службової перевірки відносно прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_1 (далі - Висновок перевірки), в якому зазначено про підтвердження факту порушення позивачем вимог ст.46 Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, п. 318 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності і державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» (далі - Порядок), рекомендовано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності -звільнити з займаної посади (а.с. 43-56).

Наказом прокурора Запорізької області від 12 січня 2015 року №6к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивач звільнений з займаної посади, на підставі п.2 ч.2 ст.46-2, ч.3 ст.48 Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст.8, п.5 ст.9, ст.11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури (а.с. 7).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до ст.3 Закону України «Про прокуратуру» повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Прокурори і слідчі можуть бути звільнені з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, зокрема, у випадках порушення «Присяги працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття (п.2 ч.2 ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру») та притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (п.6 ч.2 ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру»).

На підставі ч.3 ст.48 Закону України «Про прокуратуру» за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Дисциплінарний статут прокуратури України (далі - Дисциплінарний статут) затверджено постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1796-ХІІ.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

Згідно ст.8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, серед яких, крім іншого, є звільнення (п.5).

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку (ст. 11 Дисциплінарного статуту).

Підстави та порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок визначені Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України від 06 березня 2012 року за №20 (далі - Інструкція).

Згідно підпунктам 1.1-1.3 Інструкції службові розслідування проводяться у всіх випадках скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних діянь, злочинів, інших ганебних вчинків, вчинення ними або за їх участі дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, порушення вимог щодо інформаційної безпеки, втрати службових документів, зброї та її застосування, за фактами здійснення неправомірного втручання у службову діяльність, посягань на життя, здоров'я, прокурорів і слідчих, а також у випадках їх загибелі. Службове розслідування може бути проведено на вимогу працівника прокуратури для зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозр. Службові перевірки можуть проводитися за іншими фактами недотримання Присяги працівника прокуратури, а також порушень виконавської дисципліни, вчинення дисциплінарних проступків, адміністративних правопорушень, не пов'язаних з корупційними діяннями та ганебними вчинками.

Пунктом 2 Інструкції встановлено, що метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Висновок за результатами службового розслідування або перевірки відповідно до п.16 Інструкції підписується посадовою особою чи особами, що безпосередньо їх проводили, та невідкладно передається на розгляд керівника прокуратури, який призначив розслідування чи перевірку для затвердження.

Пунктом 13 Інструкції визначено, що у висновку службового розслідування чи службової перевірки зазначаються: посада, прізвище, ім'я, по батькові, рік народження, стаж роботи в органах прокуратури та перебування на займаній посаді особи, стосовно якої вони проводилися; установлені достовірні відомості щодо обставин, які зазначені у пункті 10 цієї Інструкції (зокрема обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування чи перевірка); правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення, злочину чи іншого ганебного вчинку, їх мотиви); за наявності підстав пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або іншого заходу реагування до особи, стосовно якої проводилося розслідування чи перевірка.

Службовою перевіркою відносно ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до спецповідомлення Мелітопольського міжрайонного прокурора 13.11.2014 у період часу з 08-30 до 08-50 невстановлена особа шляхом розбиття переднього правового скла проникла до автомобіля «Тойота Ауріс», державний номер НОМЕР_1, який знаходився поблизу будинку 107 по вул. Гоголя в м. Мелітополі, звідки таємно вкрала належний ОСОБА_1 чорний шкіряний портфель, в якому знаходились: печатка №2 РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури, дві ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2014 з грифом «таємно» про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадження №0005206, матеріали кримінального провадження №0005206 в 1 томі на 13 арк.

Під час службової перевірки ОСОБА_1 пояснив, що 12.11.2014 він разом з працвником СБНОН Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області на автомобілі останнього їздив до Апеляційного суду Запорізької області з метою отримання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, з собою мав матеріали кримінального провадження №0005206, печатку №2 РСО прокуратури, та запакований в РСЧ пакет з клопотаннями про проведення негласних (розшукових) слідчих дій, разом з реєстром, які зберігав у портфелі. Після отримання дозволу, близько 20-00 повернувся додому, портфель з документами та печаткою забрав з собою. Наступного дня 13.11.2014 близько 08-10 разом з колегою заїхав в кафе, портфель з документами та печаткою залишив в автомобілі, з якого портфель і було викрадено.

У подальшому, під час службового розслідування ОСОБА_1 змінив свої пояснення стосовно обставин та часу викрадення його портфелю, та з'ясувалось, що позивач 12.11.2014 після повернення до м. Маріуполь близько 19-20 документи до РСЧ не повернув, мотивуючи це закінченням робочого часу. У той самий день приблизно з 21-00 до 22-00 разом з колегою перебував у кафе, при цьому портфель з документами з грифом «таємно», матеріалами кримінального провадження та печаткою залишив на передньому сидінні автомобіля, оскільки вважав, що з ними нічого не трапиться. Близько 23 години ОСОБА_1, вийшовши з кафе, побачив, що вікно автомобіля розбито, портфель відсутній. Щодо причин розбіжностей у поясненнях стосовно часу викрадення портфелю пояснив, що разом із колегою до ранку шукав портфель, не знайшовши вранці 13.11.2014 повідомив прокурора, зазначивши, що крадіжка відбулась зранку.

Опитана під час службової перевірки працівник РСЧ, яка готувала до відправлення до Апеляційного суду Запорізької області документи, які в подальшому були втрачені позивачем, пояснила, що ОСОБА_1 до кінця дня 12.11.2014 документи з грифом «таємно» до прокуратури не повернув, на телефонні дзвінки не виходив, зателефонував зранку 13.11.2014 та запевнив, що привезе документи.

Таким чином, за результатами службової перевірки було з'ясовано, що 12.11.2014 у зв'язку з порушенням вимог п.318 Порядку, через незабезпечення належного зберігання, позивачем втрачено матеріали кримінального провадження №0005206, у тому числі, дві ухвали суду з грифом «таємно», та печатка №2 РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури.

В подальшому, це призвело до розміщення у мережі Інтернет інформації про втрату співробітниками прокуратури документів під час перебування в одному з розважальних закладів м. Мелітополя.

Висновок перевірки затверджено прокурором Запорізької області 13 грудня 2014 року.

Позивач в наданих під час перевірки поясненнях і в судовому засіданні не заперечував проти викладених у Висновку перевірки обставин.

Враховуючи, що під час службової перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.318 Порядку, з чим не погоджується позивач, оскільки вважає, що дія даного пункту розповсюджується виключно на працівників РСО, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.318 Порядку у разі нагальної потреби за дозволом керівника підприємства, установи, організації або начальника РСО документи з грифом секретності «Таємно» і, як виняток, «Цілком таємно» в межах населеного пункту можуть бути доставлені адресату працівниками РСО в опечатаних печаткою РСО робочих папках з використанням службових транспортних засобів.

У такому разі, крім іншого, під час перевезення секретної кореспонденції забороняється: - виконувати будь-які інші доручення, не пов'язані з доставкою; - перевозити секретну кореспонденцію в неопечатаних робочих папках; - відхилятися від встановленого маршруту доставки секретної кореспонденції; - заходити до будь-яких будівель та приміщень, якщо це не пов'язано з доставкою секретної кореспонденції.

У виняткових випадках за наказом керівника підприємства, установи, організації доставка такої секретної кореспонденції за межі населеного пункту може здійснюватися з дотриманням вимог, встановлених цим пунктом, та за умови супроводження озброєною охороною.

Аналізуючи зміст даної норми, суд дійшов висновку що доставка такої кореспонденції має здійснюватись саме працівником РСО. Заборони, пов'язані з перевезенням такої кореспонденції, розповсюджуються на особу, яка здійснює перевезення.

Разом з тим, згідно відповіді Прокуратури Запорізької області №23-30вих15 від 06.03.2015, доставка клопотань до слідчих суддів Апеляційного суду Запорізької області про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, складених процесуальними прокурорами Мелітопольської міжрайонної прокуратури, здійснювалось процесуальним прокурором у конкретному кримінальному провадженні (а.с. 141-142).

Розпорядженням УСБУ в Запорізькій області №128д від 19.10.2012 ОСОБА_1 надано допуск до держаної таємниці за формою 2 для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «цілком таємно» та «таємно». Дана обставина визнається сторонами.

23.09.2014 позивачем під розпис взято на себе зобов'язання громадянина України у зв'язку з допуском до державної таємниці щодо виконання Закону України «Про державну таємницю», вимог режиму секретності, а також поінформованості про відповідальність за порушення законодавства в сфері охорони державної таємниці (а.с. 37).

Відповідно до п.116 Порядку громадянин, якому надано допуск до державної таємниці має обов'язок, крім іншого:

- дотримуватись правил користування секретними документами, порядку їх обліку та зберігання;

- зберігати секретні документи тільки в робочій папці, спецпортфелі, спецвалізі, металевій шафі чи сейфі;

- здавати своєчасно до РСО (уповноваженому РСО) виконані секретні документи;

- повертати своєчасно секретні документи та вироби після закінчення роботи з ними до РСО (уповноваженого РСО);

- повідомляти негайно начальнику РСО та керівнику структурного підрозділу про факти витоку секретної інформації, фактичну відсутність секретних документів тощо;

- здавати своєчасно до РСО (уповноваженому РСО) всі секретні документи і вироби, відповідальність за зберігання яких на них покладено;

- додержуватись встановленого порядку пересилання, перевезення та передачі матеріальних носіїв секретної інформації.

Враховуючи, що позивач, як особа, яка має доступ до державної таємниці, був обізнаний про порядок пересилання, перевезення та передачі матеріальних носіїв секретної інформації, та за умови, якщо вважав, що не є уповноваженою особою для їх транспортування, він мав можливість відмовитись.

В той самий час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що 12.11.2014 у приміщенні РСЧ Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1, як процесуальним прокурором у кримінальному провадження складені два клопотання до слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області по два примірники кожний про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Того ж дня працівник РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури Слободян О.В. зареєструвала зазначені клопотання у Журналі підготовлених секретних документів за №463т та №464т, запакувала їх та разом з дорученнями на адресу Мелітопольського РВ ГУМВС України в Запорізькій області та печаткою РСО для пакетів №2 передала позивачу для передачі в Апеляційний суд Запорізької області, про що свідчить власний підпис позивача (а.с. 58-62).

Суд зазначає, що отримавши секретні документи в РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури Запорізької області для доставки до Апеляційного суду Запорізької області, позивач свідомо взяв на себе відповідальність за їх зберігання, перевезення та передачу, а отже був зобов'язаний дотримуватись встановленого порядку та всіх відповідних обмежень.

Після отримання відповідних ухвал слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області, позивач, достовірно знаючи про необхідність прибути до місця роботи та повернути секретні документи до РСО прокуратури, не забезпечив своєчасне повернення цих документів, навіть не намагався це зробити, посилаючись на закінчення робочого часу установи.

Крім того, залишивши портфель з секретними документами в салоні автомобіля, позивач свідомо піддав їх ризику втрати та не забезпечив їх схоронність.

Також, суд зазначає, що дізнавшись про втрату секретних документів близько 23-00 год. 12.11.2014, позивач знехтував своїм обов'язком щодо своєчасного повідомлення РСО та керівництва прокуратури про даний факт, та повідомив їх лише близько 10-00 год 13.11.2014, тобто майже через 11 годин.

Відповідно до Закону України «Про державну таємницю» державна таємниця (секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Враховуючи важливість дотримання порядку поводження з секретною інформацією та документацією, забезпечення її схоронності, а також те, що недотримання такого порядку вчинено позивачем свідомо, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 допущено порушення службової дисципліни, що виразилось у скоєнні проступку, який порочить звання працівника, прокуратури.

При таких обставинах суд вважає, що ступінь вини у вчинені проступку відповідає мірі застосованого покарання, рішення про звільнення позивача прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо посилань позивача на відсутність негативних наслідків та шкоди авторитету органам прокуратури України з посиланням на відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження, а також на те, що дане кримінальне провадження реалізовано, судом винесено обвинувальний вирок стосовно винної особи, суд зазначає наступне.

За інформацією, наданою Мелітопольською міжрайонною прокуратурою Запорізької області від 11.03.2015 №98-5319-14, місцезнаходження викрадених у ОСОБА_1 документів на час надання інформації не встановлено (а.с. 128-134). Суд зазначає, що відновлення втрачених документів жодним чином не нівелює негативні наслідки, спричинені їх втратою.

Крім того, відповідно до положень ст.2 Дисциплінарного статуту будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства, а відтак, посилання позивача є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на завдання шкоди авторитету органів прокуратури України через розголос даної події у мережі Інтернет, суд зазначає, що під час службового розслідування проводилась перевірка інформації, розміщеної в мережі Інтернет, проте вона не знайшла свого підтвердження, що відображено у Висновку перевірки, у зв'язку з чим суд не приймає дане посилання до уваги.

Разом з тим, в оскаржуваному наказі одночасно вказано про звільнення позивача з займаної посади за порушення Присяги працівника прокуратури.

Суд зазначає, що згідно зі ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру» порушення Присяги працівника прокуратури є самостійною підставою для звільнення працівника з органів прокуратури та не є видом дисциплінарного стягнення відповідно до положень Дисциплінарного статуту, а отже така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, особа не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, посилання відповідача в оскаржуваному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення Присяги працівника прокуратури є неправомірним, що є підставою для скасування наказу Прокуратури Запорізької області від 12 січня 2015 року №6к в даній частині.

Також, суд звертає увагу, що неправомірне посилання в оскаржуваному наказі на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за Порушення присяги працівника прокуратури не спростовує його правомірності щодо звільнення позивача з органів прокуратури за скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Щодо посилань відповідача на наявність кримінального провадження стосовно позивача за фактом втрати секретних документів, суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.2 ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру» притягнення працівника прокуратури до кримінальної відповідальності є окремою підставою для звільнення лише за умови набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього. Оскільки позивача звільнено з органів прокуратури з інших підстав, таке посилання судом не приймається до уваги.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про правомірність звільнення позивача з органів прокуратури, в задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Скасувати наказ Прокурора Запорізької області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 12.01.2015 №6к, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення Присяги працівника прокуратури.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко