Справа № К/9991/70795/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2015 р. м. Київ К/9991/70795/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в м. Києві в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2010р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Господарського суду Хмельницької області, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення недоотриманої суми заробітної плати та грошового утримання за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р. в розмірі 94992,42 грн

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2010р. позов задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство фінансів України, Державну судову адміністрацію України, Господарський суд Хмельницької області провести перерахунок та виплату позивачу заробітної плати в розмірі відповідно до посадового окладу з розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на момент проведення виплат, з урахуванням раніше проведених виплат за період з 01.06.2005р. по 01.01.2006р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011р. рішення суду першої інстанції змінено в частині відшкодування судових витрат, а в решті - залишено без змін.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач Державна судова адміністрація України, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в період з червня 2005 року по грудень 2005 року позивач працював на посаді судді господарського суду Хмельницької області й при виплаті заробітної плати та грошового утримання за вказаний період судом не враховувалась постанова Кабінету Міністрів України «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» від 30.06.2005р. №514.

Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій виходили з того, що права позивача на оплату праці протягом червня - грудня 2005 року були порушені, а тому підлягають поновленню.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів не погоджується з наступних мотивів.

Так, частиною другою статті 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 01.06.2005р. підвищив посадовий оклад, зокрема, Голові Верховного Суду України до 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

В подальшому, постановою КМ України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці суддів», затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

При цьому Кабінет Міністрів не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, оскільки надав постанові «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 чинності не з 01.06.2005р., а з 01.01.2006р. (пункт 5 Постанови).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. у справі за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865 визнано незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. № 513 і № 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005р.

Проте, застосовуючи постанову КМ України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 в частині приведення посадового окладу позивача з 1 червня по 31 грудня 2005 року у відповідність з положеннями постанови КМ України «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» від 30.06.2005р. №514, суд першої інстанції помилково застосував зазначені постанови частково, лише у частині розміру посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за кваліфікаційний клас позивача, і не врахував при визначенні розміру заробітку позивача інші положення цих постанов та зміни, які до них були внесені в подальшому.

Так, постановою КМ України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865» від 31.12.2005р. № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10.07.1995р. № 584, від 19.09.1996р. № 856, від 05.03.2002р. № 220, від 25.11.2002р. № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11.12.2002р. № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23.02.2002р. № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними Указами встановлювались додаткові заходи соціального захисту суддів, в т.ч. різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені Укази Президента України втратили чинність з 01.01.2006р.

Таким чином, Кабінет Міністрів України з 01.06.2005р. Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 01.01.2006р. усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, передбачивши у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати.

Такі положення нормативно-правових акті вказують на те, що нові посадові оклади суддям можуть бути застосовані лише після втрати чинності зазначеними Указами Президента в частині оплати праці суддів, а не одночасно з ними.

В свою чергу, постанова Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р., на яку посилались суди попередніх інстанцій, не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог, до того ж до її прийняття пункт 5 постанови від 03.09.2005р. № 865 було викладено в іншій редакції.

За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про порушення відповідачами права позивача на належний рівень заробітної не можна визнати обґрунтованими.

Згідно статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування судових рішень, які прийняті з порушенням норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2010р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011р. у даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Господарського суду Хмельницької області, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути переглянута з підстав, передбачених статтею 237 КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський