Справа № 826/1535/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року № 826/1535/15

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а у складі: головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна"
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" звернулося до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20 січня 2015 року № та податкового повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, Податковий кодекс України, Закони України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців" та зазначає, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ "Енергополь-Україна" неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МСІ Україна" не спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом не підтверджуються необхідними первинними документами.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві правомірно та в межах своїх повноважень винесено податкове повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № та податкове повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № , оскільки операції за участю Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МСІ Україна" не мали реального характеру, оскільки суми податкового кредиту по податковим накладним, виписаним ТОВ "МСІ Україна" на корить ПрАТ "Енергополь-Україна" не підтверджуються по ланцюгу придбань.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В період з 15 грудня 2014 року по 19 грудня 2014 року Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі наказу від 15 грудня 2014 року № 2464, згідно з ст. 20 пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "МСІ Україна" () за період липня 2014 року по серпень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт від 26.12.2014 №1436/22-01/20022334, яким встановлено порушення Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна":

1. п. 185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, п. 198,6 статті 198, п. 201, п 201.1 ст. 201, п. 200.1, п 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI зі змінами і доповненнями в результаті чого

- завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2014 року на суму 46582,00 грн.

- завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2014 року на суму 150158, 00 грн.

На підставі складеного акту перевірки, 20 січня 2015 року Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено Приватному акціонерному товариству "Енергополь-Україна" суму грошового зобов'язання за основним платежем - 150 158 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 75 079 грн.;

- № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 46582 грн.

Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту та до складу валових витрат суми витрат та суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю "МСІ Україна", оскільки правочини вчинені за участю позивача та його контрагента не спричинили настання реальних правових наслідків.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

15 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МСІ Україна", як виконавцем, та Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна", як замовником, укладено договір про комплексне рекламне обслуговування № 001Р, за умовами якого ТОВ "МСІ Україна" зобов'язується надавати послуги з комплексного рекламного обслуговування. Так відповідно до пункту 1.3 перелік послуг, що надаються Виконавцем Замовнику, їх обсяги, строки виконання, вартість, порядок та строки оплати, а також інші умови в кожному конкретному випадку визначаються сторонами у Додатках до даного Договору, які є його невід'ємною частиною. За спірний період було укладено наступні додатки до Договору:

1. Додаток № 4 від 02.07.2014 року до договору № 001Р від 15.01.2014 про розміщення реклами на національних каналах, моніторинг Рекламної компанії, медіа-аналіз ТВ рекламної компанії, та надано:

- Медіа-план до додатку № 4 до договору від 02.07.2014 року на розміщення реклами на телеканалі «Інтер» за липень 2014;

- Медіа-план до додатку № 4 до договору від 02.07.2014 року на розміщення реклами на телеканалі «Студія 1+1» за липень 2014;

- Уточнюючий медіа-план до додатку № 4 до договору від 02.07.2014 року на розміщення реклами на телеканалі «Інтер» за липень2014 року;

- Уточнюючий медіа-план до додатку № 4 до договору від 02.07.2014 року на розміщення реклами на телеканалі «Студія 1+1» за липень2014 року.

2. Додаток № 5 від 18.07.2014 року до договору № 001Р від 15.01.2014 про розміщення реклами на радіоканалах, виготовлення аудіо ролика хронометражем 20 сек. Моніторинг рекламної компанії на радіо, та надано наступні документи:

- Медіа-плани на розміщення радіо реклами до додатку № 5 до договору від 18.07.2014 року.

- Уточнюючі медіа-плани на розміщення радіо реклами до додатку № 5 до договору від 18.07.2014 року.

По мірі надання послуг Приватним акціонерним товариством "Енергополь-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МСІ Україна" були складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг):

1. Акти № ОУ-0000502 здачі-приймання робіт (надання послуг) з розміщення реклами на радіо у липні 2014 року, моніторингу рекламної компанії від 31 липня 2014 р., з подальшим надання документів на підтвердження надання послуг:

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 22.08.2014 («Русское Радио» Україна»).

- Графік трансляції в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 («Радіо Люкс ФМ»).

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 (радіостанція «Релакс»).

- Ефірна довідка № 3190.14-1 («Шансон»).

- Ефірна довідка № 3228.14-1 («djfm 96.8 Київ»).

- Ефірна довідка № 3192.14-1 («Любимое радио 104.0 FM (Киев)/Шарманка»).

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 (радіостанція «ПРОСТО»).

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 (радіостанція «Наше Радио»).

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 (радіостанція «Ретро FM»).

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 (радіостанція «Europa plus Україна»).

- Ефірна довідка в період з 25.07.2014 по 31.07.2014 («Авто Радіо»).

2. Акт № ОУ-0000472 здачі-приймання робіт (надання послуг) з розміщення та моніторингу реклами на ТК «ІНТЕР» та «Судія 1+1», пост-аналізу рекламної у липні 2014 року від 31 липня 2014 року, з подальшим надання документів на підтвердження надання послуг:

- Ефірна довідка щодо розміщення рекламної кампанії ЖК Міністерський на телеканалі «Інтер» (регіональний) за липень 2014 року.

- Ефірна довідка щодо розміщення рекламної кампанії ЖК Міністерський на телеканалі «Студія 1+1» (регіональний) за липень 2014 року.

3. Акт № ОУ-0000592 здачі-прийняття робіт (надання послуг) з розміщення реклами на радіо у серпні 2014 року, моніторингу рекламної кампанії від 31 серпня 2014 року та надані наступні докази:

- Ефірна довідка № 3190.14-1 («Шансон»).

- Ефірна довідка № 3192.14-1 («Любимое радио 104.0 FM (Киев)»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 (радіостанція «Ретро FM»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 (радіостанція «Europa plus Україна»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 (радіостанція «Наше Радио»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 («Авто Радіо»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 (радіостанція «ПРОСТО»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 (радіостанція «Релакс»).

- Ефірна довідка в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 («Русское Радио» Україна»).

- Графік трансляції в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 (« Радіо Люкс ФМ»).

- Ефірна довідка в період № 3190.14-1 в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 («Шансон»).

- Ефірна довідка № 3192.14-1 в період з 01.08.2014 по 22.08.2014 («Любимое радио 104.0 FM (Киев)»).

Також на виконання вимог ухвали суду позивач надав копії Ліцензійних договорів №ЛД-1206/02-МиМ від 08 листопада 2013 року та № ЛД-1407/03-МиМ від 28 червня 2014 року на право використання образів персонажів та логотипа.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунки між Приватним акціонерним товариством «Енергополь-Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МСІ Україна» проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банку про проведення платежу. Також Товариством з обмеженою відповідальністю «МСІ Україна» були видані податкові накладні № 456 від 09.07.2014 року, № 474 від17.07.2014 року, № 482 від 24.07.2014 року, № 485 від 25.07.2014 року, № 504 від 30.07.2014 року, № 515 від 31.07.2014 року, № 511 від 31.07.2014 року, № 593 від 31.08.2014 року.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МСІ Україна» та Приватним акціонерним товариством «Енергополь-Україна» виконані зобов'язання згідно вчинених операцій, що підтверджується відповідними первинними документами.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З огляду на встановлене та враховуючи, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «МСІ Україна», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, висновки відповідача про те, що первинні документи складені за участю позивача та його контрагента не підтверджують факт здійснення господарських операцій, судом до уваги не приймаються.

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з акту перевірки Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, висновки податкового органу щодо неправомірності віднесення до складу податкового кредиту та до складу валових витрат суми витрат, та суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «МСІ Україна» ґрунтуються на висновках про те, що ТОВ «МСІ Україна» не здійснювало придбання послуг з розміщення та моніторингу реклами на ТК Інтер та 1+1, пост-аналізу рекламної компанії, розміщення реклами на радіо, з посиланням на те, що в якості підтверджуючих документів щодо реальності здійснення реклами ПрАТ «Енергополь-Україна» надані документи, які не стосуються послуг реклами. Також відповідач у акті перевірки № 1436/22-01/20022334 від 26.12.2014 року зазначає, що згідно бази даних АІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «МСІ Україна» не мав взаємовідносин з фактичними виконавцями рекламних послуг, а задекларував придбання рекламних послуг у підприємств, які здійснюють діяльність, яка має ознаки відсутності реальності здійснення операцій.

Суд також звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні договори між ТОВ «МСІ Україна» та її контрагентами. Також відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності ТОВ «МСІ Україна» є :73.11 Рекламні агентства, 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації.

З огляду на вищенаведен варто зазначити, що при дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість.

Таким чином, суд зазначає про відповідність господарських взаємовідносин статутній діяльності позивача та його контрагента.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат та до складу податкового кредиту суми витрат та суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «МСІ Україна», тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20 січня 2015 року № та податкове повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року № визнаються протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20 січня 2015 року № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20 січня 2015 року № .

4. Стягнути судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. на користь Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна" (04201, м. Київ, вул. Кондратюка, 1, ) за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева