Справа № 2а-184/11/1328
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ К/9991/73345/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, треті особи: Державне казначейство України, Міністерство фінансів України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ), Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова (УПФУ), треті особи: Державне казначейство України, Міністерство фінансів України про визнання протиправними дій та зобов'язання відповідачів перерахувати і виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді за період з 10 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідачі, здійснюючи розрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача протиправно не зарахували до стажу його роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, чим порушили його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2012 року позов задоволено та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 10 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року.

У касаційній скарзі УПФУ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов і зобов'язуючи відповідача здійснити перерахунок пенсії суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Судами встановлено, що позивач у період з 2 липня 1992 року по 9 червня 2009 року працював на посадах судді арбітражного, господарського суду Львівської області, а також судді Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Верховної Ради України позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку з 9 червня 2009 року.

Розпорядженням УПФУ № 173788 від 9 липня 2009 року позивачу здійснено розрахунок щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру 76 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

При цьому, до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховано половину строку навчання за денною формою, на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка.

Так, у відповідності до абзаців 1, 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ, у редакції статті, чинної на день виходу позивача у відставку) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В свою чергу, відповідно до абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 (чинної на час звільнення позивача у відставку) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Водночас, підпунктом 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI) визнано таким, що втратив чинність Закон № 2862-ХІІ, крім статті 43, частин 5-13 статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року, та частин 1-4 статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2012 року, а пунктом 11 Перехідних положень цього Закону встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що на час призначення позивачу щомісячного грошового утримання суддів та звільнення його у відставку чинне законодавство передбачало зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідачів здійснити позивачу перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 10 червня 2009 року по 31 грудня 2010 року, виходячи з розміру 84 відсотки заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з урахуванням половини строку навчання за денною формою, на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка.

Враховуючи викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова відхилити, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 13 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

О.П. Стародуб