Справа № 825/845/15-а
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2015 року Чернігів Справа № 825/845/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Прокіної А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника прокуратури Коляди Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Прокуратури міста Чернігова про зобов'язання відкликати виконавчий лист, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_3 до Прокуратури міста Чернігова в якому просить суд зобов'язати прокуратуру відкликати свою заяву про передачу виконавчого листа на виконання до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, як незаконну та припинити підтримку переслідувачів її з підопічною дочкою ОСОБА_3 за місцем проживання.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що прокурор Кузюра Л. М. не перевіривши стан квартири самостійно без заяви стягувача подала заяву про передачу виконавчого листа до ЦВ ДВС. Таким чином за вказівками прокурора Прокуратури міста Кузюра Л. М. її без попереджень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» оштрафовано на 1190 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що Прокуратури міста Чернігова діяла відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру", на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року прокуратура міста в порядку ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_5, який є інвалідом та не здатний захистити самостійно свої інтереси, до ОСОБА_1 (третя особа - Новозаводська районна у м. Чернігові рада) про усунення перешкод у користуванні майном та заборону вчинення дій.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12.12.2014, яке набрало законної сили, позов заступника прокурора м. Чернігова в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та заборону вчинення дій задоволено частково, зокрема, зобов'язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_5 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом звільнення квартири від розміщених в ній будівельних матеріалів, встановлених у вигляді перегородки у житловій кімнаті площею 13,8 кв.м.

Відповідно до статті 368 Цивільного процесуального кодексу України, прокурором, який здійснював представництво інтересів ОСОБА_5, отриманий виконавчий лист у справі №751/9220/14 та направлений на виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС ЧМУЮ від 12.02.2015 на підставі статті 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрите виконавче провадження.

На даний час, згідно з інформацією, розміщеною в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, виконавче провадження закінчене на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку із повним фактичним виконанням.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до пункту 2 частити 1 статті 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 2 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 36-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів громадянина, згідно частини 2 цієї статті, є його неспроможність через фізичний або матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Формами представництва відповідно до положень цієї статті Закону є:

- звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб;

- участь у розгляді судами справ;

- внесення апеляційної, касаційної скарги на судові рішення.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Такими чином, відповідно до норм чинного законодавства України, повноваження відповідача щодо здійснення представництва інтересів громадянина в суді, за своєю правовою природою, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов'язання прокуратуру відкликати свою заяву про передачу виконавчого листа на виконання до Центрального відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, приписами пункту 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивачем є, зокрема, особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

З вказаної правової норми вбачається, що особа може звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій, рішень суб'єкта владних повноважень лише в тому випадку, якщо такі дії, рішення безпосередньо впливають на її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які дії, рішення суб'єкта владних повноважень, які, на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що зумовлюють виникнення, зміну або припинення певних правовідносин, учасником яких є особа, яка подала адміністративний позов.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Сама по собі подача відповідачем заяви є його правом учасника процесу, що не тягне за собою порушення чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів.

Крім того, відкликання виконавчого листа, на виконання якого проведені необхідні виконавчі дії та який виконаний фактично у ході виконавчого провадження, законодавством не передбачено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду даної справи в суді, позивач не має порушеного права, свободи чи інтересу, з боку відповідача, яке б підлягало судовому захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_3 до Прокуратури міста Чернігова відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис О.В. Заяць

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Заяць