Справа № 820/20134/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 р. Справа № 820/20134/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Зарицької Т.В.

представника позивача - Джунь С.В.

представника відповідача - Ковальчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрегіонального головного управління Міндоходів України в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015р. по справі №820/20134/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія"

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів України в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів України

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія", звернувся до суду із адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів України в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів України, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті 28.04.2014 року податкові повідомлення-рішення: форми "В4" №000204110 про завищення від'ємного значення ПДВ в сумі 14709850,00 грн.; форми "В1" № про завищення розміру бюджетного відшкодування у сумі 10166187,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 5083093,50 грн. та форми "Р" № збільшеної суми бюджетних зобов'язань по сплаті ПДВ в сумі 78928,00 грн. і штрафу 39464,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення - рішення від 28.04.2014 року: форми "В4" №000204110 про завищення від'ємного значення ПДВ в сумі 14709850,00 грн.; форми "В1" № про завищення розміру бюджетного відшкодування у сумі 10166187,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 5083093,50 грн.; форми "Р" № про збільшення суми бюджетних зобов'язань по сплаті ПДВ в сумі 78928,00 грн. і штрафу 39464,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 року та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про незаконність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки виявлені за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, а нарахування податковим органом суми грошового зобов'язання на підставі спірних податкових повідомлень-рішень є законним та правомірним.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ПАТ "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та перебуває на обліку як платник податків та зборів в СДПІ з обслуговування ВП у м. Луганську МГУ Міндоходів.

Співробітниками СДПІ з обслуговування ВП у м. Луганську МГУ Міндоходів у період з 17.03.2014 року по 28.03.2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за січень 2014 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2014 року, за результатами якої складено акт від 04.04.2014 року №34/28-05-41/32292929.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого завищено податковий кредит за січень 2014 року на 14788778 грн.;

- п.200.1, п.200.3 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за січень 2014 року на суму 14709850 грн.;

- п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, внаслідок чого занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за січень 2014 року на суму 78928 грн., що призвело до заниження суми, яка підлягає перерахуванню до бюджету за січень 2014 року у розмірі 78928 грн.;

- п.200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2014 року на суму 10166187 грн.

Позивач, не погодившись із виявленими під час проведеної перевірки порушеннями, надав заперечення на акт перевірки, за наслідком розгляду яких, листом від 25.04.2014 року №4912/10/28-05-41-10 СДПІ з обслуговування ВП у м. Луганську МГУ Міндоходів надано відповідь, якою заперечення залишено без задоволення.

На підставі акту перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № форми "Р" від 28.04.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 118392 грн., у т.ч. за основним платежем 78928,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 39464,00 грн.;

- № форми "В1" від 28.04.2014 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у т.ч. заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 10166187,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції на суму 5083093,50 грн.;

- № 000204110 форми "В4" від 28.04.2014 року, яким зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість у сумі 14709850,00 грн..

Не погодившись із правомірністю вищевказаних податкових повідомлень-рішень, позивач скористався процедурою їх адміністративного оскарження, за наслідком якої рішеннями Центрального офісу з обслуговування ВПП Міжрегіонального ГУ Міндоходів України № 10033/10/28-10-10-4-33 від 21.05.2014 року та Міністерства доходів і зборів України від 17.06.2014 року № 10711/6/99-10-01-15 скарги залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом.

Як встановлено під час судового розгляду справи, фактичною підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки податкового органу щодо відсутності у платника податків встановлених законом підстав для формування у січні 2014 року податкового кредиту на вартість робіт, товарно-матеріальних цінностей та наданих послуг через фактичну відсутність господарської діяльності.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право суб'єкта господарювання на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та відповідне право на отримання бюджетного відшкодування не може обумовлюватися здійсненням таким суб'єктом виключно лише основного виду господарської діяльності, вважаючи незаконним нарахування позивачу грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що підприємством до складу податкового кредиту за січень 2014 року включено: обсяг придбання товарів (робіт, послуг), відображений у рядку 10.1 декларації з ПДВ за січень 2014 року, що складає 73078724 грн., крім того сума ПДВ 14615744 грн., сума податкового кредиту у рядку 17 декларації складає - 15247188 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що основними постачальниками позивача у січні 2014 року були: ТОВ "Хербигер Сервіс Україна" відповідно до укладеного договору від 24.12.2013 року №020102- 0776; ДП "ЛСУ №10" відповідно до укладеного договору від 06.09.2013 року №, від 17.09.2013 року №; ПАТ НАК "Нафтогаз України" відповідно до укладеного договору від 24.12.2012 року №ЛН2013-ГІР, від 10.12.2013 року №060/14-ГІР; ТОВ "Інспекторат Україна" відповідно до укладеного договору від 30.06.2011 року №100; ТОВ "РН Коммерс" відповідно до укладеного договору від 01.01.2013 року №0001 ПЦ, від 31.8.2012 року №1; ТОВ Тара-Маркет" відповідно до укладеного договору від 04.07.2013 року №.

Так, між позивачем (замовник) та ДП "ЛСУ №10" (генеральний підрядник) укладено договір від 06.09.2013 року №, за умовами якого замовник доручає, а генеральний підрядник зобов'язується на свій ризик своїми силами виконати роботи по ремонту технічного обладнання і трубопровідної установки ЕЛОУ-АВТ-8 №2 в 2013-2014 роки, а замовник зобов'язується надати для роботи об'єкти, прийняти виконані належним чином роботи і сплатити за надані роботи. Загальний перелік робіт зазначений в реєстрі кошторисів.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ "Хербигер Сервіс Україна" (продавець) 24.12.2013 року укладено договір №02102-0776, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю циліндр в зборі креслення 1-15-8310-447, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього.

04.07.2013 року між позивачем (замовник) та ТОВ "Тара-Маркет" укладено договір генерального підряду №, за умовами якого замовник доручає, а генеральний підрядник зобов'язується на свій ризик своїми та/або залученими силами виконати ремонтно-будівельні роботи загального призначення на об'єкті позивача, а замовник зобов'язується надати об'єкти для робіт, прийняти виконані належним чином роботи та сплатити за них. Загальний перелік робіт зазначений в реєстрі кошторисів.

Крім того, позивачем (покупець) у спірний період було придбано природний газ на підставі укладених із ПАТ НАК «Нафтогаз України» (продавець) договорів від 24.09.2012 року №ЛПН-2012 ПР та від 24.12.2012 року №ЛПН2013-ПР, згідно умов яких, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТЗЕД , а покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах укладених договорів.

До складу податкових зобов'язань за січень 2014 року підприємством включено податкові накладні, виписані на реалізацію теплоенергії та пару, отриманих за рахунок споживання природного газу на ТЕЦ, а саме: ТОВ "Інспекторат Україна" № 2 від 29.12.2012 року та № 2 від 30.12.2013 року, "РН Бізнессервіс -Україна" № ТБС-216 від 29.12.2012 року, Луганська дирекція УГППС "Укрпочта" № 135/80 від 29.12.2012 року, ТОВ "Тара-Маркет" № 7 від 01.12.2013 року, ТОВ "Мединский і К" №3 від 01.01.2013 року, ДП ЛСУ №10 від 15.02.2013 року № , ВО "Домобудівельник" № від 16.02.2013 року, № 3 16.02.2013 року, ОСОБА_4 № 2 від 11.02.2013 року.

Крім того, 01.01.2013 року між позивачем (споживач) та ТОВ "РН Коммерс" (постачальником) укладено договір №0001 ПЦ, предметом якого є забезпечення споживача електричною енергією, у встановлених даним договором об'ємах через мережі ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" та порядок розрахунків між постачальником та споживачем.

Постачання електроенергії та надання послуг з перетікань електроенергії відбувалось на підставі укладеного із ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" договору від 01.12.2006 року №100, згідно умов якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електричних установок споживача.

До складу податкових зобов'язань за січень 2014 року підприємством включено податкові накладні на реалізацію електроенергії та з послуг перетікань електроенергії, отриману від ТОВ "РН-Коммерс" та ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання", а саме: ПАТ "Київстар" від 01.01.2013 № 172; ТОВ "РН Бізнессервіс Україна" від 29.12.2012 № ТБС-216; ТОВ "РН Коммерс" від 29.12.2012 № 2; ПАТ "ЛНП" від 29.12.2012 № 383; ТОВ "Інспекторат Україна" від 30.12.2013 № 2; Луганська дирекція УГППС "Укрпошта" №14 від 29.12.2012 № 4; ТОВ "Тара-Маркет" від 01.01.2013 № 7; ТОВ "Мединсьий і К" від 01.01.2013 № 3; ОСОБА_5 від 01.10.2013 № 3; ПрАТ "МТС" від 01.12.2013 року № 27 АР/ЛУГ-13; ПАТ "ЛНП" від 25.08.2009 року № 803/2009/АХ; ТОВ "ЛЕО" від 30.04.2010 року №ДСВ 100; ДП "ЛСУ №10" від 15.02.2013 року № ; ВО "Домобудівельник" від 30.04.2010 року № Э-10; ФОП Подкуйко від 30.04.2012 року № 3-ел; ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" від 01.07.2009 року № 1-009-е; КП Лисичанський з-д ЗБК від 30.04.2010 року № 56; КП-52 Термоізоляція від 30.04.2010 року № 56.

Крім того, 01.09.2013 року між позивачем (споживач) та ТОВ "Луганськвода" (постачальник) укладено договір № 51-13, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надавати споживачу питну воду, а споживач своєчасно здійснювати сплату за надану воду.

До складу податкових зобов'язань за січень 2014 року підприємством включено податкові накладні на реалізацію послуг з водопостачання за рахунок придбаної питної води у ТОВ "Луганськвода", а саме: ПАТ "Укртранснафта" від 01.01.2010 року № 3052-10/058-00; ПАТ "ЛНП" від 12.12.2009 року №76/20009/АХ; ТОВ "Інспекторат Україна" від 30.12.2013 року № 2; ДП Донецька залізниця від 10.02.2009 року № 09100/НІО, ТРЕСТ "Рубіжанськхімбуд" від 30.12.2008 року № Д-40-2008; ДП Донецька залізниця Красний лиман від 07.05.2009 року № Д/В-09504/ню; Луганська дирекція УГППС "Укрпошта" №14 від 29.12.2012 року № 4; ТОВ "Тара-Маркет" від 01.01.2013 року № 7; ТОВ "Мединсьий і К" від 01.01.2013 №3; ОСОБА_5 від 01.10.2013 року № 3; ДП "ЛСУ №10" від 01.07.2009 року № 19; ВО "Домобудівельник" від 30.12.2008 № Д-38-2008; ТОВ "РН Бізнессервіс Украина" від 29.12.2012 року № ТБС-216.

28.08.2012 року між позивачем та ПАТ "Укртелеком" укладено договір № 888311 про постачання телекомунікаційних послуг. Згідно умов цього договору є технічні, організаційні та економічні умови взаємоз'єднання телекомунікаційних мереж оператора і телекомунікаційною мережею Укртелекому у точках взаємоз'єднання мереж, організованих для пропуску трафіку.

До складу податкових зобов'язань за січень 2014 року підприємством включено податкові накладні на реалізацію телекомунікаційних послуг (абон.плати за телефон, послуг міжміського та міжнародного зв'язку) за рахунок придбаних телекомунікаційних послуг у ПАТ "Укртелеком", а саме: "Укртелеком" Філіал централізована від 28.08.2012 року № 888311-129; ТОВ "РН Бізнессервіс Україна" від 03.01.2014 року №; Луганська дирекція УГППС "Укрпошта";14 від 30.12.2013 року № 0/5; ТОВ БФ "Зодчий" від 03.02.2014 року № ; ВО "Домобудівельник" від 16.01.2014 року № ; ПАТ "Укрспецтрансгаз" від 20.01.2014 року № ; ТОВ "Інспекторат Україна" від 03.01.2014 року №; ТРЕСТ "РУБІЖАНСЬКХІМБУД" від 03.02.2014 року №; ТОВ "Мединсьий і К" від 03.02.2014 року № ; ДП ЛСУ № 10 від 30.01.2014 року № ; ПП "Лисспецьбудмонтаж" від 21.01.2014 року № .

Також, як свідчать матеріали справи, між позивачем (замовник) та ТОВ "Інспекторат Україна" (виконавець) укладено договір № від 13.12.2013 року, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає зобов'язання надати результати проведених випробувань якості нафтової сировини (у вигляді оригіналу протоколу випробувань) та якості товарної продукції після її відвантаження в залізничний транспорт.

Позивачем сформовано податковий кредит у січні 2014 року також за рахунок послуг з ремонту виробництва, ремонтно-будівельних робіт, поточного ремонту обладнання та технічного обслуговування виробничих потужностей підприємства.

Для реалізації вказаних правочинів з ремонту та технічного обслуговування, позивачем у перевіряємий період було придбано матеріал у наступних постачальників: ТОВ "Хербигер Сервіс Україна", ТОВ "СХІДРЕМСЕРВІС", ТОВ "ВОСТИОК-ІНВЕСТ", ТОВ "ПРИВАТ КАПІТАЛ", ТОВ "ПРОМ-СТАЛЬ", НПО "Завод стальних труб", ТОВ "ТРЕМ УКРАЇНА", ПП "ДОНТЕХОБОРУДОВАНИЕ", ТОВ "Компанія Максімет", ТОВ "Трансстройінжиніринг", ТОВ "ПРОМТЕХТЕПЛО", ТОВ "НВП"УКІЗОЛ", ТОВ ТД "ТРУБОСТАЛЬ", ТОВ ЗН "АГИС-СТАЛЬ", ТОВ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКІ МЕТАЛЕВІ ВИРОБИ ТА КОНСТРУКЦІЇ", ТОВ "Група компаний"Альтернатива", ТОВ "ЄВРОСВІТЛО-ЛУГАНСЬК", ТОВ "ТД ИРБИС", ТОВ "КСК-АВТОМАТИЗАЦИЯ", ТОВ "ВОСТОК-ІНВЕСТ-СТАЛЬ", ІП "ХОНЕВЕЛЛ УКРАЇНА", ВКФ "ПРОФІТ", ТОВ "Фоксстон", ТОВ "БОККО", ТОВ "ПРИЛАД ІМПЕКС АВТОМАТИЗАЦІЯ", ПРАТ "ПРОМАРМАТУРА", ТОВ "ЄЙ-ПІ ІНЖЕНІРІНГ", ТОВ "ХІМЛАБОРРЕАКТИВ", ПП "Укрхімсіз", ПП "САГ", ТОВ "Иокогава Електрик Украина", ТОВ "ДОНПРОМРЕСУРС", ТОВ "ІНТЕРГУМА", ТОВ "ІНРОМСИСТЕМС", ТОВ "УКРАЇНСЬКА ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ЛЄТЄХ", ТОВ "РІДКІСНІ ГАЗИ", ТОВ "ТЦ"ПРОМИСЛОВЕ ОБЛАДНАННЯ ТА ТЕХНОЛОГІЇ", ТОВ "КРОК Г.Т.", ТОВ НВП "РЕМА", ТОВ "Торговий дім "РУНО".

Колегія судів зазначає, що контролюючим органом під час розгляду справи фактично не оскаржувався факт реальності виконання сторонами вищезазначених договірних відносин.

Висновок про завищення податкового кредиту, податковим органом зроблено на підставі того, що господарська діяльність позивача у перевіряємому періоді не направлена на отримання доходу, оскільки підприємство не здійснює виробництво нафтопродуктів, а лише надає послуги вартісного характеру з оренди приміщень, обладнання, земельної ділянки, вартість придбаних товарів (робіт, послуг), у зв'язку з чим може бути віднесена до податкового кредиту за січень 2014 року лише в межах господарської діяльності, яку здійснював протягом перевіряємого періоду, тобто в частині послуг, які було перевиставлено та виставлено покупцям послуг, за рахунок яких було сформовано податкові зобов'язання з ПДВ (отримано доходи) у січні 2014 року. Таким чином, в ході проведення перевірки встановлено відсутність підстав для формування податкового кредиту у січні 2014 року за рахунок придбаних матеріалів та послуг, прямо непов'язаних з господарською діяльністю, яку позивач здійснював у січні 2014 року.

Колегія суддів вважає обґрунтованими дані висновки податкового органу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявної розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції.

Тобто, лише господарські операції здійсненні за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно довідки з головного управлінням статистики у місті Лисичанську 06.03.2014 року, основним видом діяльності підприємства за КВЕД-2010 є: 19.20 - виробництво продуктів нафтоперероблення.

У відповідності до ст. 5 Статуту ПАТ «Лисичанська інвестиційна нафтова компанія» (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів (протокол № 27/09/10 від 27.09.2010 р.) та зареєстрованого 01.10.2010 року за № 000009, визначена мета та предмет діяльності товариства, зокрема:

- п. 5.1 «Цілями діяльності Товариства є здійснення підприємницької діяльності, спрямованої на насичення ринків України та інших країн нафтопродуктами і продуктами органічного сінтезу, а також отримання прибутку на вкладений капітал і використання його в інтересах акціонерів, ...»;

- п. 5.2 «Предметом діяльності Товариства є, серед іншого:

1. оптова та роздрібна реалізація продуктів органічного синтезу, нафти та нафтопродуктів, у тому числі через мережу власних і залучених, пересувних і стаціонарних АЗС, створення мережі АЗС;

2. переробка нафти та нафтопродуктів з метою отримання різноманітних видів палива, паливно-мастильних матеріалів та продуктів органічного сінтезу;

3. виготовлення полімерних матеріалів (поліпропілен, поліетилену та інші);

4. геологічна розвідка, буріння, відновлення та експлуатація бурових свердловин нафто- та газовидобування та інших родовищ корисних копалин;

5. транспортування нафти, нафтопродуктів та газу будь-яким видом транспорту, у тому числі трубопровідним;

6. забезпечення нафтопереробнихзаводів сировиною та енергоносіями, в т.ч. на давальницькихумовах......».

Для здійснення всіх вищеперелічених цілей наявні всі передумови, тому що позивач є цілісним промисловим комплексом з переробки нафти та виробництва нафтопродуктів.

В свою чергу, як зазначив під час розгляду справи представник позивача та з чим погодився суд першої інстанції, у перевіряємий період підприємство не здійснювало переробку нафти та виробництво і реалізацію нафтопродуктів. В якості підстав для вказаних тверджень, слугувало посилання на лист від 12.06.2012 року № Д011471 (вх. від 14.06.2012 № 1601/10), яким підприємство повідомило, що відповідно до рішення Наглядової ради від 01.03.2012 року діяльність з виробництва нафтопродуктів зупинена на період проведення позапланового ремонту. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається наявності відповідного наказу щодо зупинення підприємством вищевказаного виробництва.

Як вказує податковий орган, з метою всебічного та об'єктивного аналізу фінансового стану, на адресу позивача направлено запит від 26.04.2013 року №5845/10/23-010 з проханням надати інформацію щодо прогнозних термінів відновлення виробництва у 2013 року. У відповідь на запит було отримано лист від 11.05.2013 року №060200/, в якому зазначено, що з причин збиткової діяльності з переробки нафтової сировини в Україні у березні 2012 року на підприємстві зупинено виробництво. Питання щодо завантаження виробничих потужностей у 2013 році було у стадії розгляду.

Також, 05.02.14 року на адресу позивача було направлено запит (№1427/10/28-05-41-10) щодо прогнозних показників фінансово-господарської діяльності. Листом від 06.03.2014 р. №030200/ позивач повідомив, що інформація щодо прогнозних показників фінансово-господарської діяльності буде надіслана до податкового органу пізніше.

Підтвердження відсутності здійснення основної діяльності є також відсутність декларування обсягів реалізації з ПДВ та акцизного податку.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Під терміном «вартісний характер» мається на увазі первісна вартість товару (робіт послуг) для їх власника - виробника товару (виконавця робіт, надавача послуг), яка узагальнено характеризується економіко-правовою категорією «собівартість» товару (робіт, послуг), до складу якої п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1998 р. № 318, відносить виробничу собівартість продукції (робіт, послуг) яка була реалізована протягом звітного періоду.

Продукція, яка реалізується, роботи, які виконуються та послуги, які надаються в межах господарської діяльності, мають цінову визначеність. Тобто, вказані складові предмета господарської діяльності мають ціну продажу, складаються з собівартості та суми виробничої або торгівельної націнки.

В свою чергу, згідно поданої позивачем декларації вбачається, що протягом січня 2014 року реалізація нафтопродуктів підприємством не здійснювалась. Підприємство надавало послуги з оренди приміщення, обладнання, автотранспорту, водопостачання, електроенергії, теплоенергії та інші послуги не пов'язані зі своїм основним видом діяльності.

Згідно аналізу роботи підприємства за січень 2014 року, колегія судів дійшла висновку, що господарська діяльність позивача не пов'язана з основним видом діяльності підприємства та не направлена на отримання економічного ефекту. Зокрема, відсутня «ділова мета» в операціях з придбання товарів та послуг, за рахунок чого було сформовано податковий кредит.

Так, на момент проведення перевірки позивач не здійснював виробництво нафтопродуктів, а лише надавав послуги вартісного характеру з оренди приміщень, обладнання, земельної ділянки. Отже, вартість придбаних товарів (робіт, послуг) може бути віднесена до податкового кредиту лише в межах господарської діяльності, тобто в частині послуг, за рахунок яких було сформовано податкові зобов'язання з ПДВ (отримано доходи).

Задекларовані показники підтверджують, що реалізація нафтопродуктів завершилася у вересні 2012 року, проте підприємством до теперішнього часу продовжує користуватися наданим чинним законодавством правом на декларування бюджетного відшкодування, за рахунок збільшення податкового кредиту по операціях не пов'язаних з господарською діяльністю підприємства.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками податкового органу щодо не підтвердження позивачем розміру податкового кредиту по взаємовідносинам з підприємствами, з найбільш значними сумами ПДВ: НАК «Нафтогаз Україна» - 4620360,18 грн.; ТОВ «Інспекторат України» - 297008,00 грн.; ТОВ «Тара-Маркет» - 301762,00 грн.; СДП «Промавтоматика № 436» ЗАТ «Промеиергоавтоматика» - 345718,00 грн.; ТОВ «Хьорбігер Сервіс Україна» - 1683333,00 грн.; ТОВ «Східремсервіс» - 374488,00 грн.; ТОВ «Мединський і К» -276552,16 грн.; ТОВ «РН-Комерс» -1252198,42 грн.; ТОВ «Восток-Інвест-Сталь» - 262800,00 гри.; ДП «Лисичанське СУ-10» - 845119,00 грн. (послуги з ремонту технологічного обладнання та трубопроводу); ТОВ «Приват Капітал» -215239,00 грн.

Отже, взаємовідносини з вказаними підприємства відбувалися в рамках договорів про придбання ТМЦ або виконання робіт, що не пов'язані з господарською діяльністю, оскільки в перевіряємому періоді, підприємство фактично не здійснювало господарську діяльність за основним видом діяльності.

Таким чином, заявляючи бюджетне відшкодування податку на додану вартість з бюджету за відсутності наміру здійснювати реальну господарську діяльність і не формуючи собівартість продукції, підприємство фактично погашає свої витрати за рахунок Державного бюджету.

Крім того, згідно положень ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV) визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В свою чергу, позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано доказів належного відображення в бухгалтерському обліку вищевказаних господарських операцій.

Колегія суддів під час розгляду справи було витребувано у позивача документи бухгалтерського обліку по оприбуткуванню товарів, що використовувались для ремонту, та про передачу у виробництво (списання), але вони надані не були.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками податкового органу щодо відсутності у позивача правових підстав для формування податкового кредиту у січні 2014 року на вартість робіт, ТМЦ та наданих послуг у зв'язку з відсутністю господарської діяльності.

В зв'язку з чим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та як наслідок, позовні вимоги з приводу їх скасування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності власних дій.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність виявлених під час проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства та обґрунтованість винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу наявності у позивача права на формування у спірний період податкового кредиту, на наявність у останнього обов'язків, що визначені Кодексом цивільного захисту України стосовно витрат на утримання пожежної охорони, Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» стосовно витрат на забезпечення захисту людей та довкілля, Закону України «Про охорону праці» стосовно витрат на придбання питної води, молока, послуг з хімчистки, доставлянні працівників на підприємство транспортом, Постанови КМУ №808 від 28.12.2013 року «Про затвердження переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку», колегія суддів вважає помилковими, оскільки переліченими нормативними актами передбачено, що усі витрати проводяться за рахунок коштів суб'єктів господарювання, тобто за рахунок собівартості продукції (робіт, послуг), яка включається до ціни продажу і компенсується платнику за рахунок коштів, отриманих від реалізації цієї продукції (робіт, послуг).

Враховуючи наведене, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо відсутності в діях позивача порушення вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності нарахування відповідачем суми грошового зобов'язання на підставі відповідних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 року по справі №820/20134/14 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів України в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів України задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015р. по справі №820/20134/14 за позовом Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Міжрегіонального головного управління Міндоходів України в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів України про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити Приватному акціонерному товариству "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст постанови виготовлений 30.03.2015 р.