Справа № К/9991/1240/11-С
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/1240/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2009 року

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року

у справі № 2а-15628/09/1670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції,

Державної податкової адміністрації у Полтавській області

про визнання перевірки неправомірною та нечинними рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) звернулась до суду з позовом до Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - Полтавська МДПІ; відповідач-1) та Державної податкової адміністрації у Полтавській області (далі - ДПА у Полтавській області; відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: встановити відсутність у ДПА у Полтавській області повноважень на проведення перевірки; визнати неправомірною перевірку господарської одиниці, що їй належить, здійснену 13 січня 2009 року відповідачем-2; визнати нечинними рішення № від 20 січня 2009 року та № від 20 січня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а також рішення № 245 від 20 січня 2009 року про застосування фінансових санкцій.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2009 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 245 від 20 січня 2009 року про застосування фінансових санкцій. Визнано протиправним та скасовано рішення № від 20 січня 2009 року в частині застосування до ФОП ОСОБА_3 суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 212,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3 витрати із сплати судового збору в розмірі 1,70 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач-1 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу Полтавської МДПІ задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2009 року скасовано в частині визнання протиправним та скасування рішення № від 20 січня 2009 року в частині застосування до ФОП ОСОБА_3 суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 212,50 грн. та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, ФОП ОСОБА_3 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2009 року в частині відмови в задоволенні позову, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач-2 просить відмовити в її задоволенні.

Крім того, ДПА у Полтавській області заявлено клопотання про заміну відповідача-2 у справі - ДПА у Полтавській області на Головне управління Міндоходів у Полтавській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що посадовими особами ДПА у Полтавській області проведено перевірку павільйону, що належить позивачу, з питань дотримання суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт № 0010/16/24/23/НОМЕР_3 від 13 січня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем-1, зокрема, прийнято рішення № від 20 січня 2009 року, яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 021,25 грн., та рішення № від 20 січня 2009 року, яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 80,00 грн.

Перевіркою, серед іншого, встановлено порушення позивачем пунктів 1, 9, 13 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 265/95-ВР) у зв'язку з проведенням розрахункової операцій на суму в розмірі 42,50 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій, незабезпеченням зберігання в книзі обліку розрахункових операцій фіскального звітного чеку № 0245, а також невідповідністю суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, на 93,75 грн.

Крім того, контролюючий орган дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_3 частини 1 статті 7 Закону України від 23 березня 1996 року № 98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 98/96-ВР) з огляду на відсутність у торгівельному об'єкті оригіналу торгового патенту (зокрема, на доступному для огляду місці розміщено копію торгового патенту, не завірену нотаріально).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 11 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 509-XII) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Згідно з частинами 7, 8 статті 11-1 Закону № 509-XII позаплановими перевірками вважаються перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а в інших випадках - за рішенням суду. Позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.

Відповідно до статті 11-2 Закону № 509-XII посадові особи податкового органу вправі приступити до проведення як планових так і позапланових перевірок, за умови надання суб'єкту господарської діяльності під розписку направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової перевірки. Ненадання зазначених документів суб'єкту господарської діяльності є підставою для недопущення перевіряючих до проведення перевірки.

Отже, у разі ненадання працівниками контролюючого органу направлень та наказу на проведення перевірки суб'єкт господарювання має право не допустити таких осіб до її проведення. Разом з тим, недотримання податковим органом вимог законодавства під час здійснення перевірки не звільняє суб'єкта господарської діяльності від передбаченої чинним законодавством відповідальності за допущені ним порушення вимог податкового та іншого законодавства, що виявлені в ході її проведення.

В розглядуваній справі посадових осіб ДПА у Полтавській області до проведення перевірки допущено, що свідчить про фактичну згоду на її проведення, а відтак предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених під час проведення органом державної податкової служби перевірки порушень.

В свою чергу, що стосується порушення ФОП ОСОБА_3 вимог пунктів 1, 9, 13 статті 3 Закону № 265/95-ВР, то вони, як встановлено судом апеляційної інстанції, підтверджуються актом перевірки № 0010/16/24/23/НОМЕР_3 від 13 січня 2009 року, який є носієм доказової інформації, копією витягу з книги обліку розрахункових операцій, описом наявних на місці проведення розрахунків грошових коштів, власноручно складеним продавцем господарської одиниці, що належить позивачу, ОСОБА_4.

ФОП ОСОБА_3 при цьому на спростування вказаних обставин належних доказів не подано.

В той же час, не можна визнати обґрунтованими доводи судових інстанцій про правомірність застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил патентування.

Так, згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 98/96-ВР торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу займатися зазначеними у цьому Законі видами підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 98/96-ВР торговий патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а у разі її відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної форми; на табличці - для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності; у пунктах обміну іноземної валюти; у приміщеннях для надання послуг у сфері грального бізнесу та надання побутових послуг.

Торговий патент має бути відкритим та доступним для огляду.

Аналіз змісту зазначеної норми Закону № 98/96-ВР дає підстави вважати, що при розміщенні ксерокопії торгового патенту на фронтальній вітрині магазину, а у разі її відсутності - біля касового апарату дотримується вимога частини 1 статті 7 Закону № 98/96-ВР щодо відкритості та доступності торгового патенту для огляду, тобто інформаційної функції згаданого патенту.

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону № 98/96-ВР не передбачають обов'язку господарюючих суб'єктів розміщувати для огляду саме оригінали торгових патентів або їх нотаріально засвідчені копії.

Згідно із статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити в даній справі відповідача-2 - Державну податкову адміністрацію у Полтавській області її правонаступником - Головним управлінням Міндоходів у Полтавській області.

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року змінити в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення № від 20 січня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 20 січня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.