Справа № 804/19615/14
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 рокусправа № 804/19615/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В :

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аякс" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому в якому позивач просив податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2014 р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Аякс" було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 416666,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 208333,00 грн., винесене Лівобережною державною податковою інспекцією м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі Акту перевірки № 2458/22-03/30198309 від 11.07.2014р. - скасувати.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши зміст апеляційних скарг та інші матеріали справи, колегія судів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово - господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ "Аякс" () під час здійснення взаємовідносин з ТОВ "Праус" () за квітень 2014 року.

Перевіркою встановлено нереальність здійснення господарських операцій ТОВ "Аякс", а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ "Аякс" операцій по ланцюгу з постачальником ТОВ "Праус" за період квітень 2014 року.

В порушення п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України від 02,12.10 за № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у квітні 2014 року на суму 416666,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки, товар, а саме - бензин автомобільний підвищеної якості A-92-Євро виду II класу С у кількості 139,61т., придбаний позивачем у ТОВ "Праус" за договором поставки нафтопродуктів № 30/3 від 30.04.2014 року.

На виконання вказаного договору оформлено акт приймання-передачі №00240 від 30.04.2014р. до договору № 30/3 від 30.04.2014р. та податкова накладна № 239 від 30.04.2014р.

Крім того, ТОВ "Аякс" () укладено Договір зберігання №4025 від 07.04.2014 р. з ПАТ "Дніпронафтопродукт" ().

Згідно акту приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.14 року до договору зберігання №4025 від 07.04.2014 р. ПАТ "Дніпронафтопродукт" прийняв на зберігання наступні нафтопродукти: Бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро вида II класа С код товара згідно з УКТЗЕД у кількості 139,61 т.

Згідно акту приймання-передачі нафтопродуктів від 31.05.14 року до договору зберігання №4025 від 07.04.2014 р. ПАТ "Дніпронафтопродукт" прийняв на зберігання наступні нафтопродукти: бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро вида II класа С код товара згідно з УКТЗЕД у кількості 139,61 т.

Відповідно до умов вищезазначеного договору ПАТ "Дніпронафтопродукт" виписано (оформлено) накладні (акти приймання-передачі, надання послуг)

Також, ТОВ "Аякс" укладено Договір зберігання №4035 від 30.05.2014 р. з ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Згідно акту приймання-передачі нафтопродуктів від 01.06.14 року до договору зберігання №4035 від 30.05.2014 р. ПАТ "Дніпронафтопродукт" прийняв на зберігання наступні нафтопродукти: Бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро вида II класа С код товара згідно з УКТЗЕД у кількості 139,61 т.

За послуги зберігання сплачено кошти, що підтверджується платіжними дорученнями №7377 від 19.06.2014 року, №7572 від 17.07.2014 року, №7883 від 28.08.2014 року, №8095 від 30.09.2014 року, №8218 від 16.10.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав договір поставки №1205141 від 12.05.2014 року за яким, ТОВ "Аякс" зобов'язується передати ТОВ ВТФ "Авіас" нафтопродукти.

Згідно додаткової угоди №1 до договору поставки №1205141 від 12.05.2014 року визначено найменування товару та його кількість, а саме: автобензин А-92-Євро вид ІІ клас D у кількості 139,61т.

Проте, актом приймання-передачі № 1 від 30.11.2014р. до договору № 1205141 від 12.05.2014р. передано нафтопродукти в наступному асортименті: бензин підвищеної якості А-92 Євро виду ІІ клас С у кількості 139,61т.

Згідно платіжного доручення №14756 від 15.12.2014 року призначення платежу визначено - згідно договору 1711141 від 17.11.2014 року, однак, реквізити укладеного з ТОВ ВТФ "Авіас" договору поставки - №1205141 від 12.05.2014 року.

Крім того, будь-яких доказів щодо транспортування нафтопродуктів від ТОВ "Праус" та в подальшому при продажу ТОВ ВТФ "Авіас" позивачем не надано.

Проте, із зазначеними висновком суду , колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, факт здійснення господарських операцій фіксується первинними документами, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, що фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану, як ознака фактичного здійснення господарської операції, кореспондується з положеннями розділу V Податкового кодексу України, яким встановлено порядок формування платниками податків податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об'єкта оподаткування цим податком.

Так, підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів.

В свою чергу, підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу вимог пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як закріплено у пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України на платника податків покладається обов'язок для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2).

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем надано: копію договору поставки нафтопродуктів № 30/3 від 30.04.2014р.; копію додаткової угоди від 30.04.до договору №30/3 від 30.04.014р.; копію Акту приймання -передачі №00240 від 30.04.2014 р. до договору №30/3 від 30.04.2014р.; копія податкової накладної №239 від 30.04.2014р.; копія договору зберігання нафтопродуктів №4025 від 07.04.2014р.; копія договору зберігання нафтопродуктів №4035 від 30.05.2014р. копія Ату приймання-передачі нафтопродуктів від 30.04.2014р. до договору зберігання нафтопродуктів №4025 від 07.04.2014р.; копія Акту приймання-передачі нафтопродуктів від 31.05.2014р. до договору зберігання нафтопродуктів №4025 від 07.04.2014р.; копію Акту приймання - передачі нафтопродуктів від 01.06.2014р. до договору зберігання нафтопродуктів №4035 від 07.04.2014р.; копії платіжних доручень №№ 7377, 7572, 7883, 8095, 8218.

Також до матеріалів справи долучено, договір поставки №1205141 від 12.05.2014р., додаткова угода №1 до договору поставки №1205141 від 12.05.2014 р.; Акт №1 від 30.11.2014р.приймання -передачі нафтопродуктів до договору поставки №1205141 від 12.05.2014 р.; платіжне доручення №8588 від 15.12.2014р. платіжне доручення №14758 від 15.12.2014р.; Акт від 30.11.2014 р. приймання -передачі нафтопродуктів до договору зберігання № 4035 від 30.05.2014 р.

Надані позивачем первинні документи за своєю формою та змістом відповідають приписам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704.

Досліджені судом первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача, а тому, вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Крім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року по справі №804/9005/14, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо: проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" про підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року.

Також, як вбачається з акту №1 від 30.11.2014 р. позивачем допущено технічну помилку при складанні додаткової угоди №1 до договору поставки №1205141. Таким чином, поставлена і передана у власність ТОВ ВТФ «Авіас» була саме та продукція, яка придбавалася у ТОВ «Праус» за договором №30/3 від 30.04.2014 р.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 373, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, ГОСТ 27352 - 87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність та цілісність пломб, технічний стан автоцистерни , відповідність об'єму і густини нафтопродукту в цистерні об'єму і густині, зазначеними в товарно-транспортній накладній , відповідність найменування, марки і виду нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. У аспекті перевезення світлих нафтопродуктів ТТН є документом сурової звітності.

ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Однак судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що поставка товару здійснювалась на умовах EXW- резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт», тобто таким, що вже знаходився у резервуарах і не вимагав його перевезення. Дана обставина підтверджується договорами зберігання нафтопродуктів №4025 від 07.04.2014р. та № 4035 від 30.05.2014 року, укладені позивачем з ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову. У ст. 202 КАС України наведені підстави для скасування постанови.

Колегія судів ухвалює нову постанову, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріально права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аякс"- задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2014 р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Аякс" було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 416666,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 208333,00 грн., винесене Лівобережною державною податковою інспекцією м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі Акту перевірки № 2458/22-03/30198309 від 11.07.2014р.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту винесення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту постанови.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Т.С. Прокопчук