Справа № 2а-0770/777/11
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2015 р. м. Київ К/800/64227/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Ігнатенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року

у справі №2а-0770/777/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1.)

до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області (надалі - Ужгородська МДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ №11-А/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р. та №11-Б/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2011р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ №11-А/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р. та №11-Б/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014р. та залишити в силі постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2011р., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанції встановлено, що Ужгородською МДПІ проведено ланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.04.2009р. по 30.06.2010р., за результатами якої складено акт №62/17-2/НОМЕР_1 від 15.02.2011р.

Проведеною перевіркою, на думку податкового органу, встановлено порушення позивачем вимог ст.13 Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та вимог ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; статей 2,3,4,6,7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі зазначеного акта відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №11-А/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р., згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 117014,25 грн., в тому числі 93611,40 грн. за основним платежем та 23402,85грн. за штрафними(фінансовими) санкціями та №11-Б/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р., згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 42656,90грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, України, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено будь-яких наслідків перевищення вимог встановлених п.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», окрім обов'язку платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування та визначено час такого переходу - наступний звітний період. Крім того, визначення податкових зобов'язань виключно на підставі даних звітів платника єдиного податку та без дослідження документів первинного бухгалтерського обліку суперечить приписам п.п.54.3.2 ст.54 Податкового кодексу України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватись з урахуванням загальної системи оподаткування. У разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає не тільки обов'язок переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування, а й оподаткування суми такого перевищення за ставкою, передбаченою ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

СПД ОСОБА_1 12.12.2008р. подав до Ужгородської МДПІ заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2009р. Свідоцтво про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на 2009р. серії НОМЕР_2 отримано позивачем 23.01.2009р.

Разом з тим, проведеною попередньою перевіркою (акт №62/17-2/НОМЕР_1 від 10.08.2009р.) було виявлено перевищення СПД ОСОБА_1 граничного розміру виручки, встановленого в ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та переведено на загальну систему оподаткування з 01.01.2009р.

Спеціальним законодавством, яке регламентує порядок оподаткування доходів, отриманих суб'єктом підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок, є Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Статтею 1 цього Указу встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва, в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

За приписами наведеної норми, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» визначено, що у разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до статті 6 вказаного Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Як вбачається з акту перевірки зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб визначено податковим органом на підставі даних звітів платника єдиного податку за перші три квартали 2013 року, а за IVквартал 2009 року на підставі декларації про доходи від 6.04.2010року, виходячи із зазначеного в цих документах обсягу виручки.

Первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти їх здійснення, при цьому податковим органом не досліджувалися.

Крім того, при визначення зобов'язання з податку з податку на доходи фізичних осіб податковим органом було враховано доходи позивача за І квартал 2009 року, тоді як перевірка проводилась за період з 1.04.2009р по 30.09.2009р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та скасування податкове повідомлення-рішення №11-Б/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р., згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 42656,90грн.

Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платником податку є будь-яка особа, яка:

а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку;

б) підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку;

в) імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

Згідно з пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку (зокрема, податку на додану вартість), коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

За змістом пункту 1.1. статті 1 зазначеного Закону, оподатковувана операція - це операція, яка підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Так, позивач, будучи зареєстрованим фізичною особою-підприємцем та перебуваючи протягом 2008 року на спрощеній системі оподаткування, не здійснював операцій з поставки товарів, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість в розумінні Закону України «Про податок на додану вартість». Фактично, для позивача обсяг оподатковуваних операцій податком на додану вартість, згідно чинного на момент існування спірних правовідносин законодавства, повинен визначатися починаючи з періоду, коли у нього виник обов'язок переходу на загальну систему оподаткування, а не з періоду коли він перебував на спрощеній системі оподаткування. тому у позивача 01.01.2009р. при виникненні обов'язку переходу на загальну систему оподаткування, ще не виник обов'язок реєструватися платником податку на додану вартість з урахуванням вимог пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість».

Дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 11.02.2015р. по справі №К/800/6202/13.

В той же час, граничний обсяг оподаткованих операцій на загальній системі оподаткування позивач перевищив тільки за наслідками ІІІ кварталу 2009р. та у встановленому порядку зареєструвався платником податку на додану вартість 12.10.2009р. згідно свідоцтва НОМЕР_3.

Крім того, зобов'язання з податку на додану вартість відповідачем було здійснено без аналізу первинних бухгалтерських документів за даними звітів СПД ОСОБА_1 як платника єдиного податку, виходячи з обсягу зазначеної виручки, яка не являється базою для оподаткування податком на додану вартість та не обліковується за правилами першої події в силу приписів ст.4 та ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення №11-А/17-2/НОМЕР_1 від 28.02.2011р., згідно з яким визначено зобов'язання з податку з податку на додану вартість в сумі 117014,25 грн. є неправомірним.

Згідно ст.226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені обставини і без достатніх підстав скасував обґрунтовану та законну постанову суду першої інстанції, то постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014р. підлягає скасуванню із залишенням у силі постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.09.2011р.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2011 року.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов