Справа № 804/6379/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2015 рокусправа № 804/6379/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Городецька А.Д. дов від 05.09.2014

відповідача-1: - Васюченко М.Е. дов від 22.01.2015

відповідача-2: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року

у справі № 804/6379/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембел Україна»

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та Державної податкової служби України

про скасування податкових повідомлень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 19.04.2012), просило:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Орджонікідзевської об'єднаної державної податкової інспекції (правонаступником якої є Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби) № від 20.09.2011, № від 20.09.2011, № від 29.11.2011, № від 29.11.2011;

- скасувати рішення Державної податкової служби України від 05.03.2012 № 3975/6/10-2115 про результати розгляду скарги.

Позовні вимоги обґрунтовані що висновки, сформовані в акті перевірки Товариства, з посиланням на який прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а також суперечать позиції Державної податкової служби України, викладеній в Узагальнюючій податковій консультації щодо окремих питань відображення у податковому обліку з податку на додану вартість звітного періоду податкових накладних, виписаних у попередніх періодах, та формування на їх підставі податкового кредиту, затвердженої Наказом ДПС України № 127 від 16.02.2012. При цьому позивачем зауважується, що реальність господарських операцій, за якими сформовані спірні суми податкового кредиту, податківцями під сумнів не ставилась, наявність належним чином оформлених податкових накладних в акті перевірки також не заперечувалась.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 позов в частині вимог до Державної податкової служби України про скасування рішення Державної податкової служби України від 05.03.2012 №3975/6/10-2115 про результати розгляду скарги залишено без розгляду (т.5 а.с.227).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 адміністративний позов задоволено.

Стосовно висновку відповідача-1 про завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в декларації за липень 2011 року на 530779,0 грн., постанову суду мотивовано тим, що подавши у вересні 2011 року уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період - червень 2011 року, позивач фактично самостійно відмовився від суми бюджетного відшкодування в розмірі 530779 грн., а відтак податковий орган не мав правових підстав для того щоб не врахувати вказані обставини на момент проведення перевірки позивача. Стосовно віднесення позивачем до складу податкового кредиту за червень 2011 року сум податку на додану вартість за податковими накладними попередніх податкових періодів суд зазначив, що спірні суми податкового кредиту сформовані за податковими накладними, з дати виписки яких 365 календарних днів не минуло, що свідчить про наявність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту за червень 2011 року на підставі податкових накладних, виписаних з червня 2010 року по травень 2011 року, та отриманих у червні 2011 року - у розмірі 2 532 363,34 грн., та за липень 2011 року - за податковими накладними з листопада 2010 року по червень 2011 року, отриманими у липні 2011 року - у розмірі 3 157 349,51 грн. Наявні в матеріалах справи копії первинних документів, складених за господарськими операціями, за якими позивачем сформовані спірні суми податкового кредиту, підтверджують факт реального здійснення позивачем та контрагентами відповідних господарських операцій. В зв'язку цим доводи та позиція податкового органу стосовно завищення позивачем сум податкового кредиту, від'ємного значення та бюджетного відшкодування не ґрунтуються на вимогах закону, а отже і спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Відповідач-1 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на момент перевірки позивачем не надано документального підтвердження отримання податкових накладних, які виписані у попередніх податкових періодах, із запізненням, також у позивача відсутні відповідні заяви зі скаргою на постачальників щодо відмови надання податкових накладних. Крім того, судом невірно трактовано норми податкового законодавства, оскільки положення Податкового кодексу України передбачають, що для формування податкового кредиту значення має лише дата виписки податкової накладної, а не дата її отримання. Також суд першої інстанції не врахував, що доводи позивача не спростовують самого факту наявності порушень в частині формування податкового кредиту податкових декларацій з податку на додану вартість за червень та липень 2011 року, отже не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.

ТОВ з ІІ «Проктер енд Гембл Україна» (правонаступник ТОВ з ІІ ТОВ «Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна») проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, наполягає на безпідставності висновків відповідача-1 щодо незаконності формування податкового кредиту та реалізації права на бюджетне відшкодування ПДВ у зв'язку з формуванням податкового кредиту в іншому періоді, ніж на дату оформлення податкової накладної, оскільки, на думку позивача, податкове законодавство не передбачає обов'язку платника податків підтверджувати дату отримання податкової накладної.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Орджонікідзевською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податків у банку за липень 2011 року, за результатами якої складено акт № 161/23-124-1/3250984 від 20.10.11 (т.1, а. с.102-104).

Перевіркою встановлено, що товариством в порушення п.200.4 ст.200 ПК України завищено суму бюджетного відшкодування, заявленого в декларації за липень 2011 року, на 530 779,0 грн.;

в порушення п.1 розділу ІІ, абз.2 п.1 розділу ІІІ, п.1 розділу ІV Наказу ДПА України від 25.01.2011 № 41 «Про затвердження форми та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», п.200.1 ст.200, п.202.2 ст.202, п.198.1 ст.198 ПК України завищено суму податкового кредиту червня 2011 року на 2 633 640,10 грн., що призвело до завищення бюджетного відшкодування, заявленого в декларації за липень 2011 року на 2 533 315 грн. та донарахування податку на додану вартість за червень 2011 року у розмірі 100 325,10 грн. та завищено суму податкового кредиту липня 2011 року на 3 157 349,51 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і податкового кредиту липня 2011 р. на 3 157 349,51 грн. (т.1, а.с.73).

14.11.2011 на підставі вищевказаного акту перевірки Орджонікідзевською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 3 064 094 грн. та визначені штрафні санкції 1 532 047 грн.,

- № , яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 100326 грн.

- № , яким зменшений розмір від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 3 157 350 грн.

За результатами застосованої товариством відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України процедури адміністративного оскарження ДПА в Дніпропетровській області прийнято рішення від 19.12.2011 № 36489/10/25-008, яким вищевказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, одночасно встановлено, що підлягає, окрім того, зменшенню розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість, внаслідок чого Орджонікідзевською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 10.01.2012 про зменшення розміру від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 422477,00 грн.

За результатами повторного оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень та рішення ДПА в Дніпропетровській області від 19.12.2011 № 36489/10/25-008, відповідачем-2 - Державною податковою службою України винесено рішення від 15.03.2012 № 3975/6/10-2115, яким податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга товариства - без задоволення (т.1, а. с.135-137).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу.

Вищенаведені висновки акту перевірки від 20.10.2011 відповідачем-1 обґрунтовуються:

- поданням товариством до податкового органу уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 27.09.2011 до Податкової декларації за червень 2011 року, в якому збільшено податкове зобов'язання за червень 2011 року на 520514 грн. та зменшено податковий кредит за червень 2011 року на 10 265 грн., в результаті чого зменшено від'ємне значення за червень 2011 року на 530779 грн., при цьому товариством не було зменшено бюджетне відшкодування, заявлене в декларації за липень на 530779 грн.;

- позивачем до складу податкового кредиту за червень 2011 року включені суми податку на додану вартість за податковими накладними попередніх податкових періодів з червня 2010 року по травень 2011 року у розмірі 2532363,34 грн., до складу податкового кредиту за липень 2011 року - за податковими накладними з листопада 2010 року по червень 2011 року у розмірі 3157349,51 грн.

За позицією податкового органу товариство не має право на податковий кредит з податку на додану вартість за червень та липень 2011 року в розмірі 5790989,61 грн. з огляду на те, що суму податкового кредиту сформовано за податковими накладними, виписаними в попередніх періодах (отриманих від контрагентів із запізненням, що менше ніж 365 днів). Право формувати податковий кредит з податку на додану вартість за такими податковими накладними позивач мав лише у разі подання скарг на своїх постачальників, або ж за наявності поштових документів з вказівкою на дату отримання податкової накладної (в умовах, коли поштовими документами можна підтвердити лише дату відправки документа, а не дату отримання).

Також за позицією відповідача-1 товариством завищено суму бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації за липень 2011 року на суму в розмірі 530779 грн., а подання уточнюючого розрахунку позивачем на вищевказану суму (у зв'язку з виправленням самостійно виявленої помилки до проведення перевірки) та самостійне виправлення такої суми відшкодування відповідачем-1 не приймається в силу приписів пп.«а», «б» п.200.4 ст.200, п.200.1 ст.200 ПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що податковий орган не має зауважень ані до податкових накладних, за якими позивачем сформовані спірні суми податкового кредиту, ані до первинних документів, складених за результатами господарських відносин, за якими такі накладні виписані, а також не ставить під сумнів реальність здійснення відповідних господарських операцій.

Щодо наявних в матеріалах справи копій первинних документів, складених за господарськими операціями, за якими позивачем сформовані спірні суми податкового кредиту, то за результатами їх дослідження колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відповідність вказаних первинних документів приписам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за № 168/704, та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто є такими, що підтверджують факт реального здійснення позивачем та контрагентами відповідних господарських операцій.

Стосовно суті виявлених порушень колегія суддів зазначає наступне.

Податковим органом не заперечується, підтверджується Реєстром виданих та отриманих податкових накладних), що віднесені позивачем у червні-липні 2011 року до податкового кредиту суми податку на додану вартість отримані підприємством значно пізніше від дати їх виписки, одночасно порушення позивачем порядку ведення Реєстру виданих та отриманих податкових накладних податковим органом не встановлено.

За визначенням у п.1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, що визначена згідно з цим Законом України «Про податок на додану вартість».

Згідно положень п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Аналогічні норми закріплені у Податковому кодексі України.

Так, згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пункт 198.1 статті 198 ПК України визначає операції, у разі здійснення яких у платника податку виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Отже, після отримання податкової накладної у платника податку виникає право (а не обов'язок) на декларування податкового кредиту за такою накладною.

При цьому відповідно до абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Таким чином, у платника податку є право на декларування податкового кредиту протягом 365 днів з дати виписки податкової накладної і положеннями чинного податкового законодавства не висувається таких додаткових умов для декларування, як подання скарги на постачальника.

Щодо обов'язку платника податків подати скаргу на постачальника, відповідно до абз.10 п.201.10 ст.201 ПК України подання скарги на постачальника є правом платником податку, яке виникає лише у разі відмови постачальника видавати податкову накладну.

Проте доказів того, що з боку контрагентів позивача такі відмови мали місце, відповідачем-1 суду не надані.

В свою чергу, з огляду на те, що товариством включені до податкового кредиту податкові накладні, виписані в межах 365 календарних днів з дати їх виписки, позивач мав право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за такими податковими накладними.

Аналіз вищенаведених норм свідчить, що для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту має значення лише дата виписки податкової накладної, а не дата її отримання.

Ані положення Наказу ДПА України від 25.01.2011 № 41, яким затверджено форми та порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, ані положення Податкового кодексу України, не містять вимог щодо необхідності підтвердження платником податку дати надходження податкових накладних, зокрема, шляхом надання конверту поштового відправлення з відбитком дати його направлення та отримання на штампі відділу поштового зв'язку, або квитанції служби кур'єрської доставки, як про це зазначає відповідач-1.

Наведене підтверджується Наказом ДПС України № 127 від 16.02.2012, яким затверджена Узагальнююча податкова консультація щодо окремих питань відображення у податковому обліку з податку на додану вартість звітного періоду податкових накладних, виписаних у

попередніх періодах, та формування на їх підставі податкового кредиту.

Так, згідно Наказу № 127 з дати набрання чинності Кодексом платник податку має право сформувати податковий кредит звітного періоду на підставі податкових накладних, які взяті на облік у поточному звітному періоді, але виписані у податкових періодах, що передує звітному, в таких випадках:

1. Податкові накладні, взяті на облік у звітному періоді, з дати виписки яких не минуло 365 календарних днів (тобто, до реєстру отриманих податкових накладних за травень 2011 року могли бути включені податкові накладні, виписані продавцем не раніше травня 2010 року; до реєстру отриманих податкових накладних за березень 2012 року відповідно можуть бути включені податкові накладні, виписані продавцем не раніше березня 2011 року) - загальне правило;

2. Податкові накладні, отримані протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку, незалежно від дати отримання від постачальника товарів/послуг, але з урахуванням строків давності, - для платників, які застосовують касовий метод;

3. Податкові накладні, отримані при одержанні права власності на заставне майно з метою подальшого продажу, - якщо у звітному періоді відбувся продаж такого майна, - для банківських установ.

В таких випадках не вимагається документального підтвердження причин отримання податкових накладних у періодах, наступних за періодом, в якому вони були виписані, а суми податку відображаються у реєстрі отриманих податкових накладних поточного звітного періоду та у складі податкового кредиту звітного періоду (рядок 10.1 декларації)».

Пунктом 53.1 статті 53 ПК України визначено, що не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Отже, діючі у відповідності до податкової консультації, позивач не міг порушити приписів податкового законодавства.

Стосовно уточнюючого розрахунку колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.200.3 ст.200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.4 ст.200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як встановлено в акті перевірки від 20.10.2011, підтверджується матеріалами справи, за Податковою декларацією з податку на додану вартість за червень 2011 року товариством задеклароване від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в розмірі 3064094 грн. (рядок 19 декларації з ПДВ).

В подальшому позивач, скориставшись правом, що надане платникам податків п.50.1

ст.50 ПК України, 27.09.2011 подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, яким збільшено податкове зобов'язання за червень 2011 року на 520 514 грн. та зменшено податковий кредит за червень 2011 року на 10 265 грн., в результаті чого зменшений розмір від'ємного значення за червень 2011 року на 530 779 грн., а саме: замість 3 064 094 грн. складає 2 533 315 грн. (т.1, а. с.172).

Отже уточнюючим розрахунком позивач самостійно виправив виявлену помилку, зменшивши показник від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму в розмірі 530 779 грн.

За позицією податкового органу позивач додатково повинен був подавати уточнюючий розрахунок і за липень 2011 року та відображати вказане уточнення шляхом зменшення

суми бюджетного відшкодування на відповідну суму, яка визначена у декларації з ПДВ

за липень 2011 року.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що порядок внесення змін до податкової звітності чітко регулюється статтею 50 ПК України та розділом IX Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом ДПА України від 25.01.2011 № 41, що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Тобто помилки виправляються у податкових деклараціях за той період, за який вони виявлені платником податків.

Виявлена товариством помилка містилась у Податковій декларації за червень 2011 року, при цьому показники декларації за липень 2011 (рядки 21-23) повністю залежать від показників, які вказані в декларації за червень 2011 року і вказуються автоматично.

Згідно Податкової декларації з ПДВ за липень 2011 року від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, тобто липня 2011 року, дорівнює 6938820 грн., залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду - 3064094 грн., сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню, дорівнює 3064094 грн. (т.1, а. с.155-157).

За визначенням, наведеним у п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Тобто завищення суми бюджетного відшкодування матиме місце у разі безпідставного отримання платником податку суми ПДВ або фактичній несплаті суми ПДВ до бюджету (коли відшкодування вже відбулось).

Проте за даних обставин відповідач-1 не підтвердив заявлену позивачем до відшкодування суму ПДВ, і позивач не отримав її на свій рахунок чи шляхом фактичного зменшення податкових зобов'язань з ПДВ, тому завищення суми бюджетного відшкодування не відбулось.

Отже, з огляду на те, що станом на дату подання позивачем уточнюючого розрахунку у вересні 2011 року та на дату проведення перевірки у жовтні 2011 року сума в розмірі 3064094 грн. не була відшкодована позивачу, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав у податкового органу для того, щоб не врахувати вказані обставини на момент проведення перевірки позивача, оскільки подавши у вересні 2011 року уточнюючий розрахунок з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період - червень 2011 року, позивач фактично самостійно відмовився від суми бюджетного відшкодування в розмірі 530 779 грн.

Таким чином, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає недоведеним відповідачем-1 факт порушення товариством п.200.4 ст.200 ПК України, п.1 розділу ІІ, абз.2 п.1 розділу ІІІ, п.1 розділу ІV Наказу № 41, п.200.1 ст.200, п.202.2 ст.202, п.198.1 ст.198 ПК України.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі № 804/6379/14 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Л.М. Нагорна