Справа № 826/19642/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року № 826/19642/14

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційно-виробнича компанія "Мерсер"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КВК «Мерсер» (далі по тексту - позивач, ТОВ «КВК «Мерсер») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходв у м. Києві) про визнання протиправними дій по зменшенню задекларованих податкових зобов'язань з ПДВ за березень 2014 року на суму 135509 грн. та по зменшенню податкового кредиту по ПДВ за березень 2014 року на суму 118504 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «КВК «Мерсер» зазначає, що відповідач всупереч вимог податкового законодавства зафіксував в акті перевірки від 20 серпня 2014 року №806/3-22-01/36885806 висновки про відсутність реального характеру господарських відносин між позивачем та його контрагентами, які не відповідають фактичним обставинам справи. На думку позивача, відповідач протиправно вніс дані до Бази даних Податковий блок дані результатів перевірки на підставі зазначеного акта. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Посилався на те, що за результатами проведення перевірки платника податків контролюючий орган зобов'язаний скласти акт у випадку виявлення порушень законодавства. В ході перевірки ТОВ «КВК «Мерсер» було виявлено ряд порушення ним вимог законодавства, про що було зазначено в акті від 20 серпня 2014 року №806/3-22-01/36885806, а оскаржувані дії вчинені у відповідності до вимог законодавства. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити позивачу у їх задоволенні.

Суд, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14 серпня 2014 №2138, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідач в період з 18 серпня 2014 року по 20 серпня 2014 року провів документальну невиїзну позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «КВК «Мерсер» щодо підтвердження господарських відносин по взаємовідносинам з контрагентом - покупцем ТОВ «Агротехніка» (), контрагентами - постачальниками: ТОВ «Екос-ТМ» (), ТОВ «Вінницька платохафрика» (), ТОВ «Курганський бройлер» () за березень 2014 року, за результатами якої склав акт від 20 серпня 2014 року №806/3-22-01/36885806 (далі по тексту - акт перевірки).

У вказаному акті перевірки відповідач відобразив наступні висновки:

«Перевіркою встановлено порушення ТОВ «КВК «Мерсер»:

1) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого завищено суму податкових зобов'язань всього в сумі 135509 грн., в тому числі за березень 2014 року у сумі 135509 грн.

2) підпункту «а» пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого завищено суму податкового кредиту всього у сумі 118504 грн., у тому числі за березень 2014 року у сумі 118504 грн.».

Суд встановив, що на підставі зазначеного акта відповідач не приймав податкові повідомлення-рішення, проте вніс інформацію, викладену в висновках акту перевірки до Бази даних Податковий блок.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо внесення даних до Бази даних Податковий блок на підставі зазначеного акта, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1, статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.3 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України контролюючий орган, у разі виявлення в ході перевірки порушення платником податків вимог законодавства, зобов'язаний скласти акт та відобразити у ньому виявлені порушення.

Аналогічні положення щодо обов'язку контролюючого органу скласти акт перевірки та порядок його складання закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 12.01.2011 за №34/18772.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач склав акт перевірки в межах компетенції та у відповідності до положень законодавства України.

Аналізуючи вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення до Бази даних «Податковий блок» інформації, викладеної в акті перевірки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України).

Відповідно до статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Отже визначальним питанням для з'ясування правомірності внесення інформації до баз даних податкового органу є правомірність дій субєкта владних повноважень під час отримання такої інформації.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на те, що предметом судового оскарження є лише правомірність дій субєкта владних повноважень щодо внесення інформації до баз даних податкового органу, отриманої за результатами перевірки, дії щодо проведення якої позивач не оскаржує, суд приходить до висновку, що висновки, викладені у зазначеному акті, є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків.

Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Виходячи із системного тлумачення статей 71, 72, 74 ПК України суд приходить до висновку, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 09 грудня 2014 року у справі №21-511а14, яка в силу приписів статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для врахування.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що позивач повинен довести, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушує його права, свободи чи інтереси в сфері публічно-правових відносин.

Однак, на час винесення рішення у дані справі судом не встановлено, а позивачем не зазначено, чим саме внесення до баз даних податкового органу інформації з акту перевірки, порушує його права та законні інтереси в сфері публічно-правових відносин.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КВК «Мерсер» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник