Справа № 2а-14257/12/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Київ К/800/6004/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Аудиторської палати України про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Аудиторської палати України про визнання незаконним та скасування рішення від 27.09.2012 року № 257/6.2 «Про застосування стягнення», яким до ОСОБА_4 застосовано стягнення у вигляді попередження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідач у письмових запереченнях, які надійшли до Вищого адміністративного суду України, просить її залишити без задоволення, а оскаржувані нею рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до сертифіката аудитора № 005414, виданого згідно рішення Аудиторської палати України від 26.06.2003 р. № 124, ОСОБА_4 здійснює аудиторську діяльність.

20 грудня 2011 року відбулись регіональні збори аудиторів міста Києва та Київської області, на яких, серед іншого, вирішувалось питання про обрання кандидатів у делегати на з'їзд аудиторів. У зазначених зборах приймав участь і позивач.

Після проведення вказаних зборів до Аудиторської палати України надійшло звернення директора ТОВ «АФ»«Дігрешн груп» - Карпенка М.Г. в якому повідомлено, що позивач намагалась зірвати збори шляхом, розповсюдження недостовірної інформації про фальсифікацію та всіляко підбурювала аудиторів.

23 січня 2012 року за результатами розгляду вказаного вище звернення, Дисциплінарною комісією АПУ відкрито дисциплінарне провадження, звернення аудитора направлено у Комісію для перевірки фактів порушень позивачем норм професійної етики та чинного законодавства України.

За дорученням Голови АПУ, з метою обґрунтованого розгляду комісіями АПУ звернення аудитора, Секретаріатом АПУ направлено позивачу лист від 07 лютого 2012 року №2-195 з проханням ознайомитись із змістом звернення і надати обґрунтовані пояснення щодо інформації, викладеної у цьому зверненні.

У відповідь на вищезазначений лист, позивачем направлено пояснення відповідачу листом від 20.02.2012 року.

Повідомленням Аудиторської палати України від 16.02.2012 року за вих. № 2-246 П позивача поінформовано, що засідання Комісії АПУ з контролю якості та професійної етики, на розгляд якого винесено питання про порушення норм професійної етики ОСОБА_4 призначено на 22.02.2012 року, а засідання Дисциплінарної комісії АПУ - на 23.02.2012 року.

У результаті розгляду матеріалів звернення аудитора на засіданні 25.04.2012 року Комісією з контролю прийнято рішення передати результати перевірки порушень позивачем вимог чинного законодавства та норм професійної етики на розгляд Дисциплінарної комісії АПУ. Результати зазначеної перевірки оформлено відповідною довідкою.

Рішенням Аудиторської палати України від 27.09.2012 року № 257/6/2 «Про застосування стягнення» за неналежне виконання професійних обов'язків до ОСОБА_4 застосовано стягнення у вигляді попередження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факти порушення позивачем норм професійної етики встановлено відповідними комісіями АПУ (Дисциплінарною комісією АПУ та Комісією з контролю) під час розгляду матеріалів дисциплінарного провадження на підставі звернення аудитора, тому спірне рішення прийнято в межах повноважень та у порядку визначеному відповідними актами затвердженими відповідними рішеннями відповідача.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про аудиторську діяльність» від 22 квітня 1993 року № 3125-XII (далі - Закон № 3125-XII).

Згідно із статтями 12, 22 цього Закону до повноважень Аудиторської палати України належить здійснення контролю за дотриманням аудиторськими фірмами та аудиторами вимог цього Закону, стандартів аудиту, норм професійної етики аудиторів та визначення порядку застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень.

Так, відповідно до статті 22 Закону № 3125-XII за неналежне виконання професійних обов'язків до аудитора (аудиторської фірми) можуть бути застосовані Аудиторською палатою України стягнення у вигляді попередження, зупинення чинності сертифіката на строк до одного року або анулювання сертифіката, виключення з Реєстру.

Дане положення дублюється у пункті 2.3.6 розділу 2 «Повноваження АПУ» Статуту Аудиторської палати України, затвердженого зі змінами рішенням АПУ від 21.06.2007 року № 180.

У свою ергу Порядок застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень за неналежне виконання професійних обов'язків затверджено рішенням АПУ від 15 листопада 2007 року №184/4 (далі - Порядок №184/4), на підставі якого Аудиторською палатою України приймаються рішення про застосування стягнень.

Цим Порядком визначено, що за порушення норм Закону України «Про аудиторську діяльність», стандартів аудиту, затверджених АПУ, норм професійної етики аудиторів, рішень АПУ, які регулюють аудиторську діяльність, до аудиторів (аудиторських фірм) рішенням АПУ згідно з чинним законодавством можуть бути застосовані стягнення з урахуванням суттєвості порушень професійних обов'язків, їхніх наслідків, ступеня вини аудитора (аудиторських фірм) та інших обставин, що впливають на обрання міри відповідальності: за порушення не суттєвого характеру у вигляді: попередження; зупинення чинності сертифіката аудитора на строк до 6 місяців; за суттєві порушення застосовуються такі стягнення: зупинення чинності сертифіката на строк від 6 місяців до одного року; анулювання сертифіката; виключення з Реєстру аудиторських фірм та аудиторів.

Відповідно до пунктів 1.7, 1.8 2. Порядку №184/4 порушення не суттєвого характеру - це документально доведені (за результатами зовнішнього контролю якості аудиторських послуг) факти неналежного виконання професійних обов'язків аудитором (аудиторською фірмою), які характеризуються неповним (частковим) дотриманням вимог норм професійної етики та стандартів аудиту, рішень АПУ та (або) призвели до скарги на аудитора (аудиторську фірму) із претензіями на низьку (на думку замовника, користувача або третіх осіб, причетних до мети та предмету надання послуг) якість аудиторських послуг; порушення суттєве - це доведені документально в ході зовнішньої перевірки якості аудиторських послуг або у судовому порядку факти неналежного виконання професійних обов'язків аудитором (аудиторською фірмою), за наслідками чого замовнику (користувачу) аудиторських послуг або третім особам, безпосередньо причетним до мети та предмета надання таких послуг, завдано матеріальної або моральної шкоди.

У пункту 2 розділу ІІ Дисциплінарне провадження Порядку №184/4 зазначено, що не можуть бути предметом дисциплінарного провадження дії або висловлювання суб'єктів аудиту, сутність яких кваліфікується виключно судовими органами за Кримінальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Рішенням АПУ від 27 листопада 2008 року №196/7 затверджено Порядок проведення перевірок матеріалів, скарг, які надходять до АПУ (далі - Порядок №196/7).

У пункті 1.1 вказаного Порядку зазначено, що цей Порядок розроблено відповідно до Закону України «Про аудиторську діяльність» з метою встановлення єдиних правил і процедур здійснення перевірок матеріалів і скарг, які надходять до АПУ щодо недотримання аудиторськими фірмами та аудиторами законодавства України, стандартів аудиту, норм професійної етики аудиторів, рішень АПУ при наданні ними аудиторських послуг.

У пункті 150.1 розділу 150 Кодексу етики професійних бухгалтерів «Професійна поведінка» констатується, що принцип професійної поведінки накладає на професійного бухгалтера обов'язок дотримуватись відповідних законів та нормативних актів, а також уникати будь-яких дій, що можуть дискредитувати професію. До таких дій належать дії, які розсудила та поінформована третя сторона, обізнана з усією відповідною інформацією, може розцінити як такі, що негативно впливають на репутацію професії.

Судами встановлено, що зі зверненням (скаргою), зокрема, щодо неналежної поведінки позивача зверталося лише аудиторська фірма ТОВ «Аудиторська фірма «Дігрешен груп» в особі його директора, яке не підпадає під поняття «третя сторона», оскільки 20 грудня 2011 року на регіональних зборах аудиторів міста Києва та Київської області брали участь лише сертифіковані аудитори (п. 6.6. Порядку скликання та проведення з'їзду аудиторів України, затверджений рішенням АПУ від 18 грудня 2008 року № 197/4). Звернень (скарг) до АПУ від третіх осіб на дії аудитора - позивача при наданні аудиторських послуг не надходило.

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, в порушення вказаного порядку дійшли до помилкового висновку визначивши вказану скаргу як звернення, при цьому вказуючи на положення, яким регулюється саме повноваження відповідача в особі його структурних підрозділів в частині, що стосуються притягнення відповідного аудитора до дисциплінарної відповідальності. Хоча вид такого стягнення в даному разі не змінює суті виникнувших правовідносин.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу судів попередніх інстанцій, що жодних доказів, які могли підтвердити заявлене аудиторською компанією у зверненні (скарзі), вчинюване позивачем діяння, таке як порушення аудиторської етики матеріали справи не містять. Виконання дискреційних повноважень, в даному разі не може розцінюватись, як міра необхідної поведінки відповідача, оскільки такі дії (недотримання норм професійної етики) за своєю сутністю могли кваліфікуватися за Кодексом України про адміністративні правопорушення. Жодних рішень судів про притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

Відповідно до понятійного апарату, визначеного у Порядку №196/7 Скарга - письмове звернення фізичної або юридичної особи до АПУ, в якому чітко ідентифіковано особу, що звертається, місце її проживання (місцезнаходження), дата складання скарги та в якому викладені факти та/або обставини, що свідчать або можуть свідчити про недотримання з боку аудиторів та/або аудиторських фірм вимог Закону України «Про аудиторську діяльність», інших нормативно-правових актів України, стандартів завдань, норм професійної етики аудиторів, рішень АПУ при здійсненні ними аудиторської діяльності.

Разом з тим, згідно із Інструкції про затвердження порядку розгляду звернень, що надходять до Аудиторської палати України, затвердженого Рішення Аудиторської палати України від 15.11.2007 № 184/2 звернення - це викладені заявником у письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Письмові звернення - це викладені в письмовій формі пропозиції, заяви, скарги, надіслані поштою чи передані заявником особисто або через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Пунктами 2.6. - 2.9. вказаного Порядку визначено, що залежно від характеру та суті звернення згідно з резолюцією Голови АПУ в дводенний строк передаються через Секретаріат АПУ на розгляд відповідної комісії АПУ через голову цієї комісії.

Секретаріат АПУ за дорученням Голови АПУ (або голови комісії) може запросити додаткові матеріали, необхідні для розгляду звернення в комісіях АПУ.

У комісіях АПУ звернення мають бути розглянуті в двотижневий термін і підготовлена обґрунтована відповідь, яка передається на підпис Голові АПУ через Секретаріат АПУ.

Якщо матеріали за зверненням підлягають розгляду на засіданні АПУ, то це питання, за рішенням Голови АПУ на підставі отриманих від членів АПУ та власних пропозицій, включається до порядку денного чергового засідання АПУ, про що повідомляється заявнику.

Якщо за змістом звернення внесені пропозиції щодо поліпшення організації аудиту в Україні, удосконалення стандартів аудиту та етики, вони передаються у відповідні комісії АПУ для розгляду і прийняття рішення по суті. Наслідки розгляду в комісіях АПУ пропозицій, що надійшли, та рішення комісій виносяться на розгляд чи затвердження АПУ.

Звернення розглядаються і вирішуються АПУ у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, голова комісії АПУ, за погодженням з Головою АПУ, встановлює необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особа, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Термін розгляду депутатських запитів становить 15 днів; листів Верховної Ради України та звернень народних депутатів України - 10 днів.

З урахуванням зазначеного судами не досліджувалось строк розгляду вказаного звернення із причинами передачі його від однієї комісії до іншої як структурних підрозділів відповідача, а також підстав тривалого проміжку часу винесення відповідних висновків (довідок) комісій, та кінцевого спірно рішення.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2013 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников