Справа № 826/20640/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м.Київ К/800/25309/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі за позовом Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» до Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - Об'єднання підприємств «Український музичний альянс», про визнання протиправним та скасування рішення від 18 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» звернулася до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, в якому просила визнати протиправним, незаконним та скасувати рішення від 18 грудня 2013 року №1-14/9764 щодо відмови у визначенні Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» уповноваженою організацією, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах; зобов'язати відповідача прийняти рішення про визначення позивача уповноваженою особою, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, в розумінні ст.42 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у визначенні позивача уповноваженою організацією колективного управління є протиправним та незаконним, порушує його права та законні інтереси. Вказує, що починаючи з 2010 року ним вчинялися всі логічні, розумні та необхідні дії щодо управління майновими правами суб'єктів авторського права і суміжних прав, в тому числі, направлені на здійснення збору та розподілу між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, без вчинення яких збір та розподіл винагороди є неможливим, тому вважає, що в повній мірі відповідає всім критеріям, визначеним п.п.«б» п.3 Порядку, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 25 липня 2003 року №503, щодо збирання та розподілу винагороди протягом двох років.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями, Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судові рішення скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі зазначає, що позивачем надані всі належні та допустимі докази, які підтверджують відповідність позивача усім критеріям, передбаченим законодавством для визнання його уповноваженою організацією, в тому числі критерію, передбаченому пп.«б» п.3 Порядку №503 (здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі здійснює збір і розподіл винагороди (роялті), не менше двох років).

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 грудня 2013 року Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» звернулася до Державної служби інтелектуальної власності України із заявою за № 04/12/13-Д про отримання свідоцтва про уповноваження організації, яка здійснюватиме збирання і розподіл між суб'єктами авторського права (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Державна служба інтелектуальної власності України листом від 18 грудня 2013 року № 1-14/9764 відмовила Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнське Агентство Авторський Прав» у визначені організації колективного управління уповноваженою організацією з посиланням на те, що за період 2011 року організація не збирала, не розподіляла та не виплачувала винагороди суб'єктам авторського права та суміжних прав, що станом на сьогодні не відповідає двохрічному строку, встановленому п.3 Порядку визначення уповноважених організацій, які здійснюватимуть збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №436/2011, Державна служба інтелектуальної власності України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 25 липня 2003 року №503 затверджено Порядок визначення уповноважених організацій, які здійснюватимуть збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Згідно п.2 Порядку визначення уповноважених організацій здійснює Державна служба інтелектуальної власності України (далі - Державна служба), діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки, молоді та спорту України.

Відповідно до п.3 Порядку організація може бути визначена уповноваженою організацією, якщо вона відповідає таким критеріям: а) перебуває на обліку організацій колективного управління в Державній службі; б) здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі здійснює збір і розподіл винагороди (роялті), не менше двох років; в) має кваліфікований персонал з не менш ніж дворічним досвідом роботи у сфері авторського права чи суміжних прав, відповідне матеріально-технічне та програмне забезпечення для здійснення збору і розподілу між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах; г) управляє на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, у тому числі й про взаємне представництво інтересів; ґ) поширює свою діяльність на територію всієї України.

Згідно п.6 Порядку у визначенні організації колективного управління уповноваженою організацією відмовляється у разі: а) подання неповного переліку документів і інформації, передбачених у пункті 4 цього Порядку; б) невідповідності критеріям пункту 3 цього Порядку; в) подання документів, оформлення або зміст яких не відповідає вимогам законодавства. Про прийняте рішення щодо відмови у визначенні її уповноваженою організацією з обґрунтуванням такої відмови Державна служба письмово інформує організацію колективного управління впродовж 10 робочих днів з дня прийняття рішення про таку відмову. Якщо причиною відмови стали підстави, зазначені в підпункті «а» цього пункту, відповідна організація може подати повторну заяву, до якої додаються не надані попередньо документи. Рішення про відмову може бути оскаржено в судовому порядку відповідно до законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили із недоведеності позивачем факту здійснення збору та розподілу винагороди (роялті) суб'єктам авторських та суміжних прав протягом двох років на момент звернення до Державної служби інтелектуальної власності України та відсутності підстав для визначення позивача уповноваженою організацією через невідповідність встановленим п.3 Порядку критеріям.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій про правомірність рішення Державної служби інтелектуальної власності України щодо відмови у визначені позивача уповноваженою організацію.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді