Справа № 556/2819/14-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Котик Л.О.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"25" березня 2015 р. Справа № 556/2819/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарі Подолянчук Л.С. ,

за участю позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "29" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області, в якому просила визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати управління перевести її на пенсію по втраті годувальника, смерть якого настала внаслідок захворювання пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.01.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що мати позивачки - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, отримувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника, за померлого сина - ОСОБА_6, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті останнього, непрацездатною не являлась, на його утриманні не перебувала. Відповідно права на отримання пенсії по втраті годувальника, смерть якого настала внаслідок захворювання пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не отримала. Не була ОСОБА_3 і на утриманні матері - ОСОБА_5, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і отримувала пенсію по втраті годувальника - сина ОСОБА_6 Позивачка доглядала хвору матір, отримувала компенсацію за надання соціальних послуг громадянам похилого віку, а також отримувала пенсію за віком.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з такого.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Право на вибір пенсії передбачено статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" згідно якої особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, з інвалідності, за втрати годувальника), призначають один з цих видів пенсій за її вибором.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат визначаються виключно цим Законом.

Зокрема, умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначені у ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", відповідно до якої пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Абзацом друним ч.2 ст.36 передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно з ч.3 ст.36 вищевказаного закону, до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і

основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, всі зазначені вище обставини (визначення членів сім'ї, які вважаються непрацездатними, та членів сім'ї, які були на утриманні померлого годувальника) мають враховуватися у сукупності, при цьому визначальним при вирішенні питання щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника в контексті Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" є саме належність особи, яка претендує на призначення їй зазначеного виду пенсії, до непрацездатних членів сім'ї та перебування на утриманні померлого.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_3 по відношенню до померлого є його сестрою. До непрацездатних членів сім'ї, визначених ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" позивачка не належала.

З 2004 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області, отримує пенсію за віком, є інвалідом третьої групи.

Таким чином, ОСОБА_3 не перебувала на утриманні померлого брата ОСОБА_6

Отже, правові підстави для призначення ОСОБА_3 пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Посилання позивача на статтю 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно якої призначається щомісячна компенсація в разі втрати годувальника на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника є безпідставним, оскільки зазначена норма закону не регулює спірні правовідносини.

З прохальної частини апеляційної скарги убачається, що позивачка, зокрема, просить перевести її на пенсію по втраті годувальника, а саме матері ОСОБА_5, яка отримувала пенсію по втраті годувальника ОСОБА_6, виплатити та виплачувати в подальшому довічно пенсію у розмірі 50% померлого годувальника.

Відповідно до частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства суд не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З урахуванням того, що позовні вимоги в частині переведення на пенсію по втраті годувальника - матері ОСОБА_5 та виплачувати в подальшому довічно пенсію у розмірі 50% померлого годувальника не були заявлені в суді першої інстанції, а тому не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "29" січня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3-представник позивача ОСОБА_4 АДРЕСА_2

4- відповідачу/відповідачам: Пенсійний фонд України в особі вул. Бастіонна,9,м.Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601

5-Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі вул.Соборна,28,смт.Володимирець,Рівненська обл.

- ,