Справа № 2а-10409/11/1370
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Гіщинська С.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Сихівського відділу соцзахисту управління соцзахисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови,-

встановив :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо накладення на позивача штрафу у виконавчому провадженні та скасувати постанову відповідача від 31 травня 2011 року ВП №26625303.

Посилається на те, що 31 травня 2011 року відповідачем винесено постанову ВП №26625303 про накладення на позивача штрафу в розмірі 680 грн. за невиконання без поважних причин судового рішення. Однак вважає, що вказана постанова є безпідставною, незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки така винесена без встановлення фактичних обставин справи. Так стверджує, що відповідачу надсилався лист в якому повідомлялось про неможливість виконання рішення суду з незалежних від позивача обставин, а саме, у зв’язку з тим, що з держбюджету коштів на виплату заборгованості не виділялось.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких такий просить в позові відмовити, вважає, що оскаржувана постанова винесена правомірно з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що посилання позивача на відсутність виділених з Державного бюджету коштів не є підставою для невиконання рішення суду. Крім того, зазначає, що позивачем не представлено жодних доказів на підтвердження неможливості з об’єктивних причин виконати рішення суду.

Сторони явку уповноважених осіб в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, від представників сторін надійшли заяви в яких вони просять розглядати справу без їх участі, а відтак суд ухвалив здійснювати розгляд справи без участі представників сторін.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 20 травня 2011 року постановою ВП №26625303 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2а-351/10, виданого 30 червн 2010 року Сихівським районим судом м.Львова, та надано боржнику строк до 27 травня 2010 року на добровільне виконання рішення суду.

31 травня 2011 року за невиконання у визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк рішення суду державним виконавцем винесено постанову ВП №26625303 про накладення на позивача штрафу в розмірі 680 грн.

Позивач на підтвердження своєї позиції щодо неправомірності накладення на нього штрафу, вказує на те, що відповідачу надсилався лист в якому повідомлялось про неможливість виконання рішення суду з незалежних від боржника обставин, а саме, у зв’язку з тим, що з держбюджету коштів на виплату заборгованості не виділялось.

Частинами 1, 4 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 вищенаведеного Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.25 вищенаведеного Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.27 цього ж Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.89 вищенаведеного Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом береться до уваги те, що позивачем не представлено суду жодних доказів, на підставі яких можна було б встановити факт повного виконання таким станом на день винесення оскаржуваної постанови рішення суду згідно з виконавчим документом, зокрема позивачем не доведено обставин фактичної виплати стягувачеві належних сум.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що вказане невиконання рішення суду порушує права стягувача визначені ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого протоколу до неї, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України», реалізація особою права, що пов’язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання свої зобов’язань судами не повинні братися до уваги.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем винесено оскаржувану постанову обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що перебачено Законом України «Про виконавче провадження», а відтак, в діях та рішенях відповідача суд не вбачає ознак протиправності, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, жодні судові витрати не підлягають до відшкодування сторонам.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову Сихівського відділу соцзахисту управління соцзахисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про скасування постанови –відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений вищенаведеним Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Ланкевич А.З.