Справа № 808/9319/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2015 рокусправа № 808/9319/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі №808/9319/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Український графіт» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 08.10.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками відповідача щодо завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, у зв'язку з проведенням операцій по придбанню імпортованого нафтового коксу по цінам, що є вищими за "звичайні" ціни, що призвело до заниження податку на прибуток, оскільки на думку позивача звичайною ціною є ціна договору, що відповідає рівню справедливих ринкових цін, а контролюючим органом не надано належних доказів того, що позивачем імпортувався товар за ціною, яка не відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015р. позов було задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Скарга обґрунтована зокрема тим, що у ході розгляду справи не спростований висновком відповідача щодо завищення позивачем цін придбання сировини по контрактам, укладеними з нерезидентом, позивачем в свою чергу не надано обґрунтування рівня звичайних цін по таким господарських взаємовідносинах. Зазначають на безпідставне посилання позивача на рішення митного органу щодо визначення (збільшення) митної вартості товару (сировини), оскільки таке базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а визначення звичайної ціни основане на інформації про поставки ідентичних (однорідних) товарів у співставленнях умовах. Крім того, є недоведеним факт неможливості придбання сировини безпосередньо у виробника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що відповідачем не доведено, що ціна контрактів укладених між позивачем та Carbon Construction & Trading Limited не відповідає рівню звичайної ціни, а позивачем правомірно віднесено до складу прибутку та витрат суми коштів по операціях з Carbon Construction & Trading Limited за ціною визначеною сторонами у контрактах.

Колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем в період з 27.08.2014 по 16.09.2014 проведена виїзна документальна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при господарських взаємовідносинах з нерезидентом Carbon Construction & Trading Limited, щодо придбання сировини виробника "Бакинський нафтопереробний завод" за період з 01.04.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт №307/28-04-46-00/00196204 від 23.09.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.1.20.1 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.231 п.14.1, п.138.6 ст.138, пп.135.5.4 п.135 ст.135, пп.153.2.2, 153.2.3 п.153.2 ст.153 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у зв'язку із застосуванням «звичайних цін», всього у сумі 9091349грн.

Висновки перевіряючи ґрунтуються на невідповідності договірної ціни по контракту з придбання у контрагента Carbon Construction & Trading Limited сумарного малосірчаного нафтового коксу марки KT-Q рівню звичайних цін за період 2-4 квартали 2011 - 2012.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.10.2014, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 11 707 682 грн., в т.ч. за основним платежем 9 091 349 грн. та за штрафними санкціями 2 616 333 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення.

Судом встановлено, що між позивачем та Carbon Construction & Trading Limited (Сполучене королівство Великобританія, м. Едінбург, Leith Walk Business Centre 130 Leith Walk) були укладені контракти 804/1323-818/03088/34 від 22.12.2010 та №804/1323-818/22697/34 від 22.12.2011, згідно умов яких позивач придбавав сировину товарної групи "Сумарний малосірчаний нафтовий кокс марки KT-Q" виробництва "Бакинського нафтопереробного заводу ім. Г. Алієва" за цінами, які визначено наступним чином: з 01.04.2011 за умови поставки DAF кордон України ціна склала 235 доларів США за тону, з 19.07.2011 за умови поставки DAF кордон Росії та Азербайджану ціна склала 290 доларів США за тону, з 22.12.2011 за умови поставки DAF кордон України ціна склала 220 доларів США за тону, з 12.03.2012 за умови поставки DAF кордон Росії та Азербайджану ціна склала 276 доларів США за тону товару, з 30.04.2012 за умови поставки Росії та Азербайджану DAF кордон Росії та Азербайджану ціна склала 285 доларів США за тону товару, з 01.06.2012 за умови поставки DAF кордон Росії та Азербайджану ціна склала 290 доларів США за тону товару.

Перевезення вантажу здійснювалось залізничними коліями відповідно до залізничних накладних: станція KZ Кішли - станція KZ Ялма (Азербайджан) - підприємством "Трансоіл"; станція RU Самур - станція RU Успенська (Російська Федерація) - ТОВ "Рейл Сервіс", станція UA Квашино - станція UA Запоріжжя Ліве (Україна) - ТОВ "Трансресурс".

Транспортно-експедиторські послуги з доставки товару по території Російської Федерації надавались Фірмою "Лалібелос" відповідно до договорів № 804/1323-818/18609/15 від 22.12.2010 та № 804/1323-818/24001/15 від 22.12.2011 та додаткових угод до них.

Транспортно-експедиторські послуги з доставки товару по території України надавались ТОВ "Трансресурс" відповідно до договорів № 2801/Э/804/88545/15 від 28.01.2008 та № 0101/Э/12/804/28829/15 від 01.01.2012.

Таким чином товар придбавався на умовах вищезазначеного контракту із залученням сторонніх перевізників, який використовувався позивачем у власному виробництві в якості сировини при виробництві електродів графітованих, а витрати, понесені при його придбанні, увійшли до складу собівартості виготовленої продукції, та віднесені позивачем до витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування у відповідний період.

Щодо питання наявності об'єктивної можливості укласти контракт безпосередньо з виробником, судом встановлено, з посиланням на інформацію Бакинський нафтопереробний завод ім. Г. Алієва проте, що на підставі укладених між Бакинським нафтопереробним заводом ім. Г. Алієва та компанією "Star Trading FZE" контрактів №25-2012/02 від 05.07.2012 та №25.2011/01 від 26.01.2011, весь вироблений на Бакинському нафтопереробному заводі ім. Г. Алієва сумарний малосірчаний нафтовий кокс марки KT-Q, в 2011-2012 роках було продано в повному обсязі компанії "Star Trading FZE", а також те, що весь обсяг нафтового коксу виробленого Бакинським нафтопереробним заводом ім. Г. Алієва у 2011 та 2012 роках, був куплений компанією "Albus General Trading FZE" відповідно до довгострокового контракту між компанією та заводом, а оскільки компанія "Albus General Trading FZE" вже підписала ексклюзивний довгостроковий дистриб'юторський договір із компанією "Riroil Energy PTE LTD" на продаж нафтового коксу в 2011 та 2012 роках, виявляється не можливим підписання прямого договору купівлі-продажу з ПАТ "Укрграфіт".

Відповідно інформації компанії "Riroil Energy PTE LTD" в 2011-2012 роках на території України ділером по поставкам коксу виробництва "Бакинського нафтопереробного заводу ім. Г. Алієва" є компанія Carbon Construction & Trading Limited.

Стосовно посилання відповідача на інформацію про те, що Бакинський нафтопереробний завод ім.Г. Алієва експортував сумарний малосірчаний нафтовий кокс на адресу ПАТ "Укрграфіт", така інформація також містить посилання, що такий експорт здійснювався за дорученням саме компанії "Star Trading FZE" та на підставі договорів № 25-2011/01 від 26.01.2011 та № 25-2012/02 від 05.07.2012 укладених між "Бакинським нафтопереробним заводом ім. Г. Алієва" та "Star Trading FZE".

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Відповідно п.138.6 ст.138 ПК України, відповідно до якого собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу, суд зазначає, що собівартість придбаних товарів формується з урахуванням ціни, за яку цей товар було придбано, тобто ціни договору.

Відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно п.153.2.2 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи, визначаються виходячи з договірних цін, але не вищих за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання, у разі якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги). Відповідно до п.153.2.3 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України Положення підпунктів 153.2.1 і 153.2.2 цього пункту поширюються також на операції з особами, які: не є платниками цього податку; сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток.

У відповідності до пункту 8 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, до вступу в дію статті 39 Кодексу, що регулюватиме порядок визначення звичайних цін починаючи з першого січня 2013 року, застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств".

Господарські відносини позивача із вищезазначеним контрагентам з поставки продукції виникли у 2011-2012рр.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

З огляду на дану норму, колегія суддів зазначає, що справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.1.20.5 п.1.20 ст.1 вказаного Закону у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання. Це правило не поширюється на встановлення мінімальної продажної ціни - у цьому випадку звичайною є справедлива ринкова ціна.

Згідно із пп.1.20.5-1 п.1.20 ст.1 вказаного Закону, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни "справедлива вартість", "ринкова вартість" та "чиста вартість реалізації", які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну "звичайна ціна", визначеного цим Законом.

У відповідності до підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», при проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, СДПІ звернулась до позивача із запитом щодо обґрунтування рівня звичайних цін № 2265/10/30-00 від 16.10.2013. Позивачем листом № 25/5053 від 18.10.2013, надано відповідь на вищезазначений запит, про отримання якого відповідач не заперечував, відповідно до якого позивач в якості обґрунтування рівня договірних цін послався на норми пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону №334/94, з певним обґрунтуванням з огляду на положення пп.1.20.8 цієї норми, а тому є помилкові твердження відповідача щодо відмови позивача нажати обґрунтування рівня звичайних цін позивачем.

Разом з тим, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у встановленому порядку.

Враховуючи зазначені норми, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що є вірним висновки суду першої інстанції, що визначення звичайної ціни має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація надаватися уповноваженим державним органом. Таким чином, будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни. При визначенні звичайної ціни на товар слід враховувати такі умови, як дата на яку визначена звичайна ціна, при яких умовах поставки вона застосовується, країну експорту, строки виконання зобов'язань та інше. Звичайна ціна товару не може бути визначена без належної оцінки зазначених економічних факторів.

Позивача до матеріалів справи надано експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати №ОИ-51 від 28.02.2014, в якому експерт дійшов висновку, що в період з 01.01.2012 по 31.12.2012, ціна товару "сумарний малосірчаний нафтовий кокс марки KT-Q" 180,00 - 300,00 доларів США відповідає середньому рівню цін, який склався при експорті подібної продукції із країни походження (Азербайджан) за вказаний період. Також, в матеріалах справи міститься експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати №ОИ-52 від 27.02.2014, в якому експерт дійшов висновку, що в період з 01.01.2011 по 01.07.2011, ціна товару "сумарний малосірчаний нафтовий кокс марки KT-Q" 180,00 - 240,00 доларів США та в період з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 240,00 - 307,00 доларів США, відповідає середньому рівню цін, який склався при експорті подібної продукції із країни походження (Азербайджан) за вказаний період.

Також, до матеріалів справи надано висновок ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" №10/19 від 21.01.2014 р., відповідно до якого контрактний рівень цін на поставки коксу торгової марки KT Q (ТУ AZS 274-2007), який діяв протягом 2011 року згідно контракту №804/1323-818/03088/34 від 22.12.2010 є прийнятним при поставках коксу нафтового не кальцинованого у 2011 році.

Таким чином позивачем спростовуються висновки відповідача, та обґрунтовуються твердження, що товар "сумарний малосірчаний нафтовий кокс марки KT-Q" імпортувався за ціною, яка відповідає рівню цін імпорту подібної продукції із країни походження (Азербайджан) за вказаний період.

Вірним є і висновки суду першої інстанції щодо помилковості посилання відповідача на висновок незалежної аудиторської фірми ТОВ АФ "Аудит-Дніпроконсульт" від 05.08.2014 №45, щодо завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у зв'язку зі здійсненням операцій по придбанню імпортованого нафтового коксу по цінах, які є вищими ніж "звичайні ціни", суд не приймає до уваги та зазначає наступне, оскільки такі, з урахуванням норм Закону України "Про аудиторську діяльність" мають виключно рекомендаційний характер та висловлює суб'єктивну думку аудитора.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем з урахуванням вимог Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» не доведено, що ціна контрактів укладених між позивачем та Carbon Construction & Trading Limited не відповідає рівню звичайної ціни, а позивачем правомірно віднесено до складу прибутку та витрат суми коштів по операціях з Carbon Construction & Trading Limited за ціною визначеною сторонами у контрактах.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі №808/9319/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Український графіт» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 24 березня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак