Справа № 2а-6696/09/1170
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

25.03.2015р. м. Київ К/800/42479/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Чалого С.Я.,
Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Агрофірма «Світанок» про стягнення суми, за касаційною скаргою Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Відділення Фонду) на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду 23 жовтня 2009 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У липні 2009 року Відділення Фонду звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ТОВ «Агрофірма «Світанок» на його користь адміністративно-господарські санкції у розмірі 18741,66 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 630 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду 23 жовтня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Світанок» на користь Відділення Фонду адміністративно-господарську санкцію в розмірі 18741,66 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Відділення Фонду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального справа, просить вказані рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статі 18 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-XІI) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Нормами статті 20 вказаного закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Встановлено, що згідно звіту відповідача, поданого 01.06.2009, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у 2008 році склала 72 особи, а тому норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 3 особи. Відповідно до вказаного звіту в 2008 році на підприємстві працював один штатний працівник, якому встановлено інвалідність.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечувалося відповідачем, що робочі місця для працевлаштування двох інвалідів на підприємстві не створювалися, в результаті чого позивачем було нараховано адміністративно-господарські санкції в розмірі 18741,66 грн. та пеня в розмірі 630 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення адміністративно-господарських санкцій, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не вжито усіх заходів для недопущення порушень зобов'язань, покладених на нього Законом № 875-ХІІ.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ «Агрофірма «Світанок» пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 630 грн., суди виходили з наступного.

Механізм нарахування пені підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначається Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 223 (далі - Порядок).

Нормами Порядку визначено, що пеня - це штрафна санкція, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно сплаченої адміністративно-господарської санкції, передбаченої Законом, за кожний календарний день прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог підпунктів 3.1, 3.4, 3.6 пункту 3 вказаного Порядку порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України за кожен календарний день прострочення (наведених у постановах Правління Національного банку України), що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

Нарахування пені здійснюється на дату фактичного погашення суми боргу (частини боргу) за кожний календарний день прострочення платежу. При частковому погашенні боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку боргу.

Враховуючи вимоги Порядку, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відсутність у позивача права на нарахування та стягнення з ТОВ «Агрофірма «Світанок» пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 630 грн., оскільки таке нарахування здійснюється лише у разі несвоєчасної оплати адміністративно-господарських санкцій, а не в результаті їх несплати.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій і доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду 23 жовтня 2009 року і ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 235-244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: