Справа № 804/19229/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 рокусправа № 804/19229/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Ушаков Е.В., дов. від 02.03.15 р.

відповідача: - Волошина В.В., дов. від 05.01.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 р. у справі № 804/19229/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство "АгроЛенд"

до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство "АгроЛенд" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 15.07.2014:

№ про сплату грошового зобов'язання ТОВ АПП "АгроЛенд" повністю;

№ про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ повністю;

№ в частині визначення грошового зобов'язання ТОВ АПП "АгроЛенд" на суму 10 463 грн., у тому числі за основним платежем 8 370,40 грн. та за штрафними санкціями 2 092,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю та необґрунтованістю висновків податкового органу. Позивач вказував на те, що податковим органом під час проведення перевірки допущені численні порушення податкового законодавства, так відповідачем не надано уваги тому факту, що позивач є платником фіксованого сільськогосподарського податку, а отже оподаткування його господарської діяльності має свої особливості; рішення про порушення Товариством вимог податкового законодавства приймалось податковим органом з посиланням на норму Податкового кодексу України, що не була чинною, на момент здійснення господарських операцій. Крім того, позивач зазначає що не отримання прибутку за однією операцією не може свідчити про збитковість господарської діяльності підприємства в цілому.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 у справі № 804/19229/14 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано встановленням реальності здійснення господарської діяльності позивачем та правомірності оподаткування її результатів, відповідно до належним чином оформлених первинних документів. Суд погодився з позицією позивача щодо протиправності висновків податкового органу про збитковість підприємства, оскільки окрема операція з продажу власної продукції за ціною, нижчою від її собівартості не можна розглядати як операцію поза межами господарської діяльності, з огляду на постійну прибутковість товариства. Стосовно податку з доходів фізичних осіб судом встановлено, що кошти, видані працівникам підприємства під звіт, використані з визначеною метою, а тому визнавати дані кошти як додаткове благо та донараховувати додатковий податок з доходів фізичних осіб, є протиправним та безпідставним.

Не погодившись з постановою суду, Новомосковською ОДПІ подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 у справі № 804/19229/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не досліджено питання відсутності документального підтвердження факту передачі грошових коштів працівникам підприємства та їх використання відповідно до поставленої мети; не надано ґрунтовної оцінки відсутності сертифікатів якості, товарно-транспортних накладних та інших документів, що свідчать про відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності.

ТОВ АП "АгроЛенд" проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазнаючи, що відповідачем не були надані відповідні докази правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представниками сторін надані пояснення та заперечення щодо доводів апеляційної скарги, підтримано визначені правові позиції по суті спірних питань даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ТОВ АПП «АгроЛенд» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.03.2014, а також розведення свиней.

Таким чином, ТОВ «АПП «АгроЛенд» є сільськогосподарським товаровиробником і на підставі вимог п.209.1 ст.209 ПК України Товариством обрано спеціальний режим оподаткування по сплаті податку на додану вартість.

Крім того, з наданих довідок Новомосковської ОДПІ від 14.02.2011 №3256/10/15-348, від 17.02.2012 № 2737/10/15-348, від 02.03.2013 № 3061/10/15-137/2, від 03.03.2014 №3164/10/04-08-15-02-22 вбачається, що ТОВ «АПП «АгроЛенд» є платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Новомосковською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ АПП «АгроЛенд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.03.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 р. по 31.03.2014 р., за результатами якої складено акт перевірки від 01.07.2014 №295/223/32998111 (т.1, а. с.157-224).

15.07.2014 на підставі даного акту перевірки Новомосковською ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 658 131 грн. - за основним платежем та 414 532,75 грн. - за штрафними санкціями (т.1, а. с.22).;

- № , яким Товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 112 345 грн. (т.1, а. с.23).;

- № яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 9 932,88 грн. - за основним платежем та 2993,22 грн. - за штрафними санкціями (т.1, а. с.24).

ТОВ АПП «АгроЛенд», вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення № та № протиправними повністю, а № - протиправним в частині збільшення Товариству суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 10 463 грн. ( у т. ч. за основним платежем на сумі 8370,40 грн. та за штрафними санкціями на суму 2092,60 грн.), звернулось до адміністративного суду з даним позовом.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням норм ст.195 КАС України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, зазначає наступне:

Щодо реалізації ТОВ «АПП «АгроЛенд» товарів за цінами нижче їх собівартості

Згідно висновків акту перевірки від 01.07.2013 р. у зв'язку з реалізацією Товариством товарів за цінами нижче їх собівартості порушено п.198.5 ст.198, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189 ПК України, в зв'язку з чим підлягає нарахування сум ПДВ на дану реалізацію товарів на загальну суму 1 289 740,59 грн., у тому числі за серпень 2011 р. у сумі 6 108,37 грн., за вересень 2011 р. у сумі 8 302,77 грн., за жовтень 2011 р. у сумі 73,21 грн., за листопад 2011 р. у сумі 945 195,68 грн., за грудень 2011 р. у сумі 21 802,85 грн., за липень 2012 р. у сумі 19,17 грн., за серпень 2012 р. у сумі 1 393,00 грн., за січень 2013 р. у сумі З 944,68 грн., за лютий 2013 р. у сумі 219 573,23 грн., за березень 2013р. у сумі 19 093,18 грн., за липень 2013 р. у сумі 5 341,83 грн., за вересень 2013 р. у сумі 4 203,57 грн. та березень 2014 р. у сумі 54 689,05 грн.

За позицією податкового органу реалізація позивачем товарів за цінами нижче собівартості не може вважатись господарською діяльністю.

Позивач зазначає, що вказані в акті перевірки суми відхилень між сумою реалізації та сумою собівартості по зерновим культурам та поголів'ю свиней не були документально обґрунтовані відповідачем. При цьому прибутковість кожної окремою операції платника податків не є обов'язковою ознакою його господарської діяльності.

За визначенням, наведеним у п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В свою чергу, у ч.1 с.3 ГК України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Водночас, згідно статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Діяльність по придбанню товарів, матеріалів та виробництву продукції цих товарів, матеріалів супроводжується витратами підприємства. На окремих стадіях, при здійсненні окремих господарських операцій придбання товарів, матеріалів платник податку може не отримати доходів, а понести витрати.

При цьому, законодавець не ототожнює поняття «доход» та «прибуток».

Таким чином, господарська діяльність пов'язана із підприємницьким ризиком і може привести до того, що товар не буде використаний в оподатковуваних операціях, у зв'язку із непередбачуваними обставинами діяльності господарства, попиту ринку тощо.

Отже, збитковість господарської діяльності сама по собі не може бути підставою для визначення діяльності як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний ризик не отримати дохід.

Таким чином, висновок скаржника про те, що господарською може бути визнана лише правомірна діяльність платника податку, вчинювана саме з метою одержання прибутку, не відповідає положенням чинного законодавства.

Отже, слідує висновок, що при визначенні податкових зобов'язань з ПДВ за операціями з продажу товарів Товариство виходило з договірних цін, які встановлені сторонами договорів поставки та відповідають рівню звичайних цін, чого податковим органом не було спростовано.

Як визначено у п.2 ст.3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, Товариство, з метою складання податкового обліку, використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку підприємство відносить суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку. Товариство має право відображати в бухгалтерському обліку всі господарські операції, в тому числі ті, які призвели до отримання балансового збитку.

Тим більш, що впродовж охопленого перевіркою періоду в результаті власної діяльності, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції власного виробництва, ТОВ АПП «АгроЛенд» постійно було прибутковим.

Наведене свідчить про обґрунтованість висновку суд першої інстанції про неправомірність донарахування відповідачем податкових зобов'язань Товариству на суму 1289741 грн. за реалізацію товарів власного виробництва за ціною нижче собівартості.

Щодо податкового кредиту ТОВ АПП «АгроЛенд»

За висновками акту перевірки від 01.07.2013 р. податківці вважають за необхідне зняти суми ПДВ з податкового кредиту ТОВ АПП «АгроЛенд» на загальну суму 472 972 грн., у т. ч. по придбаному дизельному паливу на суму 335 597,40 грн., які зумовлені тим, що при здійсненні досліджень документів під час проведення перевірки встановлена відсутність сертифікатів якості продукції, довіреностей, подорожніх листів та наявні недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, які полягали в неточно зазначеній адресі місця розвантаження товару, а саме: без зазначення вулиць та номерів будників в населеному пункті.

При цьому, відповідачем в ході перевірки первинних документів ТОВ АПП «АгроЛенд» не встановлено факту використання дизельного палива поза межами господарської діяльності.

Щодо сертифікатів якості на товар, то згідно ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цільного законодавства.

Тобто, передача сертифікатів якості є обов'язком продавця, в той час як позивач виступав покупцем у зазначених господарських операціях, і придбавав дизельне паливо для власного споживання, а не для подальшої реалізації.

При цьому відповідачем не наведено правову норму, яка приписує платникам податків зберігати копії сертифікатів для документального підтвердження показників податкового обліку.

Щодо товарно-транспортних накладних та подорожніх листів, то статтею 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (зареєстрованого в Мінюсті 20.02.98 за № 128/2568) визначено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Подорожній лист - первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство.

Колегія суддів вищенаведені доводи відповідача до уваги не приймає, оскільки згідно вищевказаних Правил товарно-транспортні накладні є внутрішнім документом сторін і не свідчать про наявність певних договірних (правових) стосунків між ними, а засвідчують лише факт транспортування товару.

Таким же внутрішнім документом для водія і підприємства, на якому такий водій працює, є подорожній лист.

Щодо не зазначення у ТТН всіх необхідних даних (повної адреси місця розвантаження товару: вулиці та номеру будинку), то, як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Тим більш, що придбання ТОВ АПП «АгроЛенд» дизельного палива у постачальника ТОВ «Нафтова Компанія «Дніпр Петроліум» підтверджується відповідними видатковими накладними, а використання придбаного дизельного палива в господарській діяльності Товариства підтверджується лімітно-забірними картами на отримання ПММ, що містяться в матеріалах справи.

В свою чергу, за визначенням, наведеним у п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, Податковим кодексом України встановлено вичерпний перелік документів, на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

При цьому доказів того, що податкові накладні, які виписані контрагентами позивача і які є за приписами Податкового кодексу України підставою для формування податкового кредиту платника податків, не відповідають положенням Наказу Міністерства фінансів України «Про порядок заповнення податкової накладної» від 01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 за № 1333/20071, відповідачем суду не надано.

Крім того, за висновками ату перевірки від 01.07.2014 р. знято суми ПДВ з податкового кредиту Товариства на загальну суму 137 375,57 грн. в результаті придбання товарно-матеріальних цінностей у постачальників, відповідно до яких за даними актів перевірки інших територіальних податкових органів встановлено недійсність (нереальність) господарських операцій, у т. ч.: у ТОВ «РОСТОК-2008» (придбання засобів захисту рослин), у ТОВ «Агро-Актив 2009» (постачання сільськогосподарського обладнання - сівалки), ТОВ фірма «СПЕЦМАЙСТЕР» (постачання спецодягу), у ПП «Вісмут» (постачання запчастин), у ТОВ «Техносервіс» (постачання бензину А-80), у ТОВ «Трансторг» (постачання металопрокату) та у ПП «ВІП ЛЮКС» (постачання запасних частин до сільськогосподарської техніки - стойка КПЕ 50*50).

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996) встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно статті 1 Закону № 996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Позивачем підтверджена реальність господарських операцій щодо поставки вищезазначених товарів первинними документами, наданих до матеріалів справи, які відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є належними доказами виконання господарської операції та не визивають у колегії суддів сумнівів щодо їх недостовірності.

Тобто зазначені бухгалтерські документи підтверджують фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності шляхом подальшої його реалізації відповідачем не заперечується і підтверджується наданими позивачем актами про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин; актами списання ТМЦ, відомостями обліку видачі (повернення) спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв; лімітно-забірними картами на отримання запасних частин; лімітно-забірні картами на отримання ПММ.

За приписами статей 183 та 184 ПК України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Докази, які б свідчили про відсутність у контрагентів позивача статусу платників ПДВ на момент здійснення господарських операцій, відповідачем суду не надані, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосуб'єктності у контрагентів позивача під час реалізації господарських операцій з постачання товарів.

Також не надано доказів відсутності державної реєстрації контрагентів позивача в якості юридичних осіб на момент реалізації вказаних господарських операцій.

Стосовно недійсності господарських операцій колегія суддів зазначає, що з наведених даних актів перевірок контрагентів позивача по ланцюгу постачання не вбачається, що предметом операцій були саме ті товари, що реалізовувались вищевказаним контрагентами позивачу.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність таких актів перевірок із зазначенням періодів недійсних господарських операцій постачальників, що співпадають з періодами продажу товарів ТОВ АПП «АгроЛенд», не є доказом того, що саме в цих податкових періодах, в яких була здійснена реалізація товарів ТОВ АПП «АгроЛенд», постачальниками були придбані такі товари в тих же самих податкових періодах, по яким встановлена недійсність господарських операцій.

Тим більш, що стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Норми закону, якими би прямо встановлювалась нікчемність правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом, скаржником не наведена.

При цьому, органам ДПС статтею 20 ПК України, якою визначаються права органів ДПС, не надано повноваження щодо встановлення в актах перевірки нікчемності правочинів, укладених суб'єктами господарювання.

Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

При цьому, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано суду рішень, які б визнавали недійсними вказані вище правочини.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 15.07.2014 № і №.

Щодо податку з доходів фізичних осіб

За висновками акту перевірки від 01.07.2014 Товариством порушено п.176.2 ст.176, п.171.2 ст.171, п.168.1 ст.168, з урахуванням п.п.164.1.1 п.164.1 та п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи у сумі 9 932,88 грн.

Як вбачається з матеріалів справи вищевказане порушення полягає в тому, що п'яти працівникам ТОВ АПП «АгроЛенд» видані кошти під звіт. При перевірці первинних документів (авансових звітів) контролюючим органом встановлено не підтвердження первинними документами, оформленими належним чином, використання коштів працівниками товариства, в заявку з чим згідно п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України дані кошти були визнані як додаткове благо та донарахований податок з доходів фізичних осіб на суму 9932,88 грн. та штрафні санкції на суму 2483,22 грн., також донарахована штрафна санкція в сумі 510 грн. в результаті порушення підприємством п.3.6 Наказу Міндохоів і зборі України від 21.01.2014 № 49 «Про порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку» та порушено пункт 176.2 ст.176 ПК України, а саме ТОВ АПП «АгроЛенд» не відображено дані про виплачений й нарахований дохід (дивіденди) учаснику товариства у Податковому розрахунку форми 1-ДФ.

Згідно з абзацом «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Абзацом «а» пункту 171.2 статті 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що директору Гережі І. В. видано під звіт 13.08.2012 з каси Товариства кошти у сумі 50 500 грн.

Відповідно до авансового звіту № АО-000072 від 13.08.2012 використання грошових коштів мало місце згідно квитанції ПУАТ «ФІДОБАНК» від 13.08.2012 щодо сплати ПДФО з дивідендів ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області у розмірі 25 000 грн., ПДФО з дивідендів ГУ ДКСУ у Харківській області у розмірі 25 000 грн. та 2 квитанцій за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 500 грн., сплачених від імені ТОВ АПП «АгроЛенд» ОСОБА_5 на підставі виданої довіреності від 10.08.2012 (т.1, а.с.230).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що порядок відображення в облікових документах каси підприємства витраченої підзвітними особами готівки регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637 (далі - Положення № 637), зокрема, п.7.39, п.7.41, п.7.47, а відповідальність у вигляді штрафних санкцій за порушення такого порядку встановлена абзацом 6 статті 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.95.

При цьому, податківцями у висновках акту перевірки не зазначено яку саме норму Положення № 637 порушено Товариством, що призвело до застосування штрафних санкцій на підставі вищевказаного Указу Президента України.

За позицією відповідача працівник ТОВ «АПП «АгроЛенд», якому були видані грошові кошти під звіт, належним чином не підтвердив їх використання, оскільки сплата від імені ТОВ АПП «Агроленд» здійснена іншою особою, зазначеною в квитанціях на оплату - ОСОБА_5 - без достатніх на те підстав.

За позицією позивача, грошові кошти видані саме директору Товариства, як підзвітній особі, і в подальшому передані ОСОБА_5 з метою здійснення вчасної оплати обов'язкового платежу від імені Товариства до бюджету, при цьому заздалегідь передбачивши таку ситуацію, ТОВ «АПП «АгроЛенд» видана довіреній особі відповідна довіреність для представництва в установі банку.

За визначенням, наведеним у ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст.246 ЦК України).

У ч.1 ст.239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який погодився з доводами позивача, прийнявши до уваги, що надана Товариством копія довіреності, її форма та зміст відповідають нормам, встановленим чинним законодавством для здійснення відповідних повноважень, а достовірність наданих підтверджуючих документів не підлягає сумніву та ґрунтується на підставі копій первинних документів, які долучені до справи.

Тим більш що за приписами статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 15.07.2014 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 10 463 грн., з яких: за основним платежем - 8 370,40 грн., за штрафними санкціями (в розмірі 25%) - 2 092,60 грн.

Згідно положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, тому підстави для задоволення апеляційної скарги Новомосковської ОДПІ та скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 у даній справі - відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 р. у справі № 804/19229/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 р. у справі № 804/19229/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко