Справа № 817/7/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/7/15

13 лютого 2015 року 13год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Саржан О.В.,

третьої особи позивача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Філія "Волиснького Головного Регіонального Управління" Публічного акціонерного Товариства Комерційного Банку "Приватбанк"

до Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання неправомірним висновку, -
ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Філія «Волинське Головне Регіональне Управління» Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Волинського ОТВ АМКУ) про визнання неправомірними висновки щодо наявності в діяльності підприємця ознак порушення конкурентного законодавства, а саме ст.15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», які викладені в Рекомендаціях №126 від 04.12.2014 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що за допомогою сервісу «Оплата частинами» ПАТ «ПриватБанк» в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належить позивачу, можна було оформити розстрочку під 0%, за умови сплати внесків з власних коштів, а якщо клієнт користувався кредитними коштами для сплати, то він, відповідно, сплачував відсотки за користування цими коштами, а не за розстрочку, яка в будь-якому випадку залишається безпроцентною. Пояснив, що виступає не як суб'єкт, який надає розстрочку, а скоріше, як учасник тристороннього правочину, в якому банк надає розстрочку покупцю на товари, які є в магазині продавця, а тому вважає, що твердження «0%» та «Розстрочка», були використані на плакаті, що розміщений в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», правомірно, та ніяким чином не вводять в оману споживачів. За таких обставин, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та подав письмові заперечення на нього (а.с.71-76), в яких зазначив, що на внутрішній стороні вікна магазину, що належить позивачу, останнім було розміщено плакат розмірами 160 см на 70 см із твердженнями «0%» і «Розстрочка». Повідомив, що послуги «Еквайринг» з КБ «Приватбанк» - частинами доступна клієнтам «ПриватБанку», які мають картки «Універсальна», «Універсальна Gold» або елітні VIP-картки; ця послуга вигідна повною відсутністю відсотків і мінімальною комісією, залежно від товару, в даному випадку 4%. При цьому, сума коштів, що сплачується із кредитних карток (ціна договору) для клієнта (власника картки, покупця) уже включає в себе 4-відсоткову комісію, тобто є більшою від вартості покупки, зазначеної на ціннику в магазині. На думку відповідача, така форма подачі рекламної інформації є критичною для споживача та викладена в формі рекомендації за результатами застосування нової платіжної пропозиції , що є свідомим маркетинговим ходом позивача та має на меті ввести в оману покупця на основі перекручування результатів отриманих маркетингових досліджень ринку. Стверджував, що покупця не цікавить як згідно з внутрішньою банківською термінологією буде названа сума проплачена ним понад вартість покупки (мінімальна комісія, відсотки інше), так як в рекламі йому обіцяно «0%» переплати, а вжиття в рекламі терміну «відсоток» говорить про відсотки за споживчий кредит чи відсотки за розстрочку магазину. З таких підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заяв до суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 15.09.2006 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем в АДРЕСА_1, про що свідчить копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.32-33). Позивач є платником єдиного податку ІІ групи та здійснює підприємницьку діяльність в АДРЕСА_3, а саме: роздрібну торгівлю в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Матеріали справи свідчать, що Волинським ОТВ АМКУ було проведено дослідження діяльності ФОП ОСОБА_1 у Волинській області (АДРЕСА_2, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) при роздрібній реалізації сумок в асортименті на предмет дотримання вимог законодавства про захист від недобросовісної конкуренції при розміщенні реклами, за результатами якого встановлено розміщення позивачем на внутрішній стороні вікна магазину у вересні 2014 року плакату розмірами 160 см на 70 см із твердженнями «0%» і «Розстрочка та у зв'язку з чим останньому було надіслано вимогу №26/1.34-1886 від 10.11.2014 року про надання письмової інформації стосовно реалізації тверджень реклами щодо продажу сумок - «Розстрочка» та «Кредит 0%» (а.с.12).

26.11.2014 року позивачем було надано відповідь на запит (а.с.13-16), в яких зазначив, що твердження «кредит 0%» ним не використовувалося, а слово «Розстрочка» на плакаті було використано у зв'язку із тим, що саме ПАТ «ПриватБанк» пропонуючи бізнес-споживачам свої банківські продукти говорять про те, що програма «Оплата частинами» є розстрочкою для кінцевого покупця, а тому дане твердження правомірно використано та розміщено на плакаті.

На підставі наданих пояснень 04.12.2014 року адміністративною колегією Волинського ОТВ АМКУ прийнято рекомендації про припинення дій, що містять ознаки недобросовісної конкуренції №126, якими встановлено, що дії ФОП ОСОБА_1 з повідомлення з вересня 2014 року невизначеному колу осіб в рекламі неправдивих відомостей щодо умов придбання його товарів (твердження «0%» і «Розстрочка») можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів та послуг цього суб'єкта господарювання, а також призвести до отримання неправомірних переваг перед іншими учасниками ринку м.Луцька Волинської області, містять ознаки порушення, передбаченого ст.15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у вигляді поширення інформації, що вводить в оману.

У зв'язку з цим ФОП ОСОБА_1 рекомендовано:

1.Припинити дії щодо повідомлення в рекламі невизначеному колу осіб, внаслідок способу їх викладення, неправдивих відомостей щодо умов придбання його товарів (твердження «0%» і «Розстрочка»), що може вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів цього суб'єкта господарювання, призвести до отримання неправомірних переваг перед іншими учасниками, та є порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим ст.15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» шляхом поширення рекламної інформації, що вводить в оману.

2.Про результати розгляду рекомендації повідомити територіальне відділення в 10-денний строк з дня їх отримання, надати належним чином завірені копії відповідних підтверджуючих документів (завірених зразків рекламних оголошень).

13.12.2014 року позивач надав відповідь на рекомендації, в якій повідомив, що «даний плакат демонтовано. Інший плакату не розміщено, а тому надати змінені зразки рекламних оголошень не вбачається можливим» (а.с.22).

Разом з тим, будучи незгідним із таким рішенням адміністративної колегії Волинського ОТВ АМКУ позивач звернуся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку висновкам, викладеним в рекомендаціях №126 від 04.12.2014 року, суд виходить з наступного.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України серед інших має такі повноваження, як: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; надавати обов'язкові для розгляду рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання, об'єднанням щодо припинення дій або бездіяльності, які містять ознаки порушень законодавства про захист економічної конкуренції, та усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють.

Згідно зі ст.59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнані встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 року №2210-III (далі - Закон №2210) органи Антимонопольного комітету України мають право надавати рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання, об'єднанням стосовно припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють, а у разі, якщо порушення припинено, - щодо вжиття заходів для усунення наслідків цих порушень. Рекомендації надаються у формі листа.

Рекомендації органів Антимонопольного комітету України підлягають обов'язковому розгляду органами чи особами, яким вони надані. Про результати їх розгляду Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню повідомляється у десятиденний строк з дня отримання рекомендацій, якщо органами Антимонопольного комітету України не продовжено цей строк.

За умови виконання положень рекомендацій у разі, якщо порушення не призвело до суттєвого обмеження чи спотворення конкуренції, не завдало значних збитків окремим особам чи суспільству та вжито відповідних заходів для усунення наслідків порушення, провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не розпочинається, а розпочате провадження закривається.

Пунктом 20 Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.94 N 5 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 року за №169-р та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.1998 року за №471/2911), встановлено, що у разі не виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику. При цьому відповідним державним органам та суб'єктам господарювання можуть бути надані рекомендації щодо проведення заходів, спрямованих на запобігання порушенням, розвиток підприємництва і конкуренції.

При цьому суд звертає увагу, що саме по собі надання органом Антимонопольного комітету України відповідних рекомендацій не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, і останнім не зазначено, в чому конкретно він вбачає таке порушення.

Системний аналіз норм ст.46 Закону №2210 дають підстави вважати, що рекомендації органів Антимонопольного комітету України стосовно припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють, вжиття заходів для усунення наслідків цих порушень - є обов'язковими для суб'єктів, яким вони адресовані виключно в частині щодо їх розгляду. Невиконання ж цього обов'язку має лише один правовий наслідок - провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не розпочинається, а розпочате провадження закривається.

Водночас обов'язок виконати такі рекомендації у суб'єктів, яким вони адресовані відсутній.

В силу вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу наведених норм вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Оскільки дії та рішення відповідача відповідають приписам чинного законодавства України і жодним чином не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, так як мають рекомендаційний характер, то позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Більше того, як встановлено судом та підтверджується позивачем, останнім добровільно виконано рекомендації Волинського ОТВ АМКУ №1269 від 04.12.2014 року, а саме: демонтовано з вікна магазину плакат із твердженнями «0%» та «Розстрочка» (а.с.22).

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач, приймаючи висновки, викладені в рекомендаціях №126 від 04.12.2014 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, підстав для задоволення позову у суду немає.

Судовий збір у відповідності до ст. 94 КАС України позивачу не присуджується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.