Справа № 825/864/15-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2015 року Чернігів Справа № 825/864/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Д'якова В.І., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі - ТУ ДСА України у Чернігівській області, відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними дії ТУ ДСА України у Чернігівській області, які виразилися у відмові в здійсненні перерахунку її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплаті позивачу недоплаченої суми заробітної плати за цей період; зобов'язати ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивача за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадовою окладу, встановлений абзацом 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та провести виплату.

Позивач посилається на те, що підпунктом 59 пункту 5 розділу XII Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 26 жовтня 2014 року, частину 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців». При зверненні позивача до ТУ ДСА України у Чернігівській області з заявою в якій вона просила здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоплачену суму заробітної плати за цей період, ОСОБА_1 отримала відмову. Вважаючи вказані дії відповідача протиправними позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в якому виклав свою позицію проти доводів позивача, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності.

Враховуючи, що сторони надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, суд, відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження на основі наявних в справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працює на посаді помічника судді Новозаводського районного суду м. Чернігова з 16.09.2005, що підтверджується копією трудової книжки від 07.09.2000 серія НОМЕР_1 (а.с.8-13).

23 лютого 2015 року позивач звернулась із заявою до ТУ ДСА України у Чернігівській області, в якій просила здійснити перерахунок її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити їй недоплачену суму заробітної плати за цей період.

Листом від 25.02.2015 №.01-18/721/15-вих ТУ ДСА України у Чернігівській області надало відповідь на звернення ОСОБА_1, в якій зазначено, що Територіальне управління здійснює оплату праці державним службовцям па підставі Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» № 268 від 09 березня 2006 року. Зазначено, що ДСА України звернулась до Міністерства соціальної політики України щодо внесення змін до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України з метою приведення її положень у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року та направила подання до Міністерства фінансів України щодо збільшення бюджетних асигнувань. Таким чином, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку і виплаті недоплаченої суми заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року та роз'яснено, що для захисту своїх законних прав та інтересів позивач може звернутися до суду (а.с.14-15).

Посилання позивача на невідповідність підстав Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, зазначених в листі, чинному законодавству, а дії ТУ ДСА України в Чернігівській області, які виразилися у відмові в здійсненні перерахунку її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплаті позивачу недоплаченої суми заробітної плати за цей період, протиправними, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. Статтею п'ятою цього Закону України визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Згідно статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Положеннями статті 51 Бюджетного Кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі працівників апарату суду, повинен виходити з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Підпунктом 2 пункту 13 розділу XIII Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» зазначається, що Кабінет Міністрів України має у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно статей 142, 143 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Таким чином, ТУ ДСА України у Чернігівській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

З аналізу наведеного суд зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями самостійно без відповідного правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

З метою уникнення законодавчої колізії пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» було виключено посилання на конкретні статті діючого Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також установлено, що норми і положення частини першої статті 144 вищезазначеного Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Частиною п'ятою статті 149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду встановлено Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначається на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Отже, ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснює оплату праці працівникам апарату суду, які є державними службовцями, на підставі Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» додатком № 8 на оплату праці для Новозаводського районного суду м. Чернігова з бюджету виділено кошти в розмірі 3730,0 тис. грн., що становить 40% від потреби в розмірі 9 470,8 тис. грн., що підтверджується розрахунком фонду оплати праці на 2015 рік, приєднаним до матеріалів справи. Вказане унеможливлює виплату заробітної плати у розмірі, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Враховуючи те, що бюджет не покриває заявлену позивачем суму видатків, тому доводи позивача суд до уваги не бере.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року у справі №К/9991/18334/11.

Також, суд зазначає, що на виконання положень статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України листом від 10.11.2014 №11-5173/14 до Міністерства соціальної політики України були внесені пропозиції щодо внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 з метою приведення її положень у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру». Крім того, було направлено подання до Міністерства фінансів України щодо збільшення бюджетних асигнувань.

Листом ДСА України від 05.03.2015 було повідомлено, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд». Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення на соціальний захист працівників судової системи визначаються згідно зі статтею 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (копія листа міститься в матеріалах справи). При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень даного Закону Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання цим Законом чинності має привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом. Даний закон набирає чинності 28.03.2015.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. А тому зміна механізму нарахування соціальних виплат повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, до внесення Кабінетом Міністрів України відповідних змін, відповідачем правомірно застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45- 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя В.І. Д'яков