Справа № 2а-4597/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/30464/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року

у справі № 2-а-4597/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг» (далі - ТОВ «Айсберг»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Харкова; відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 від 24 березня 2011 року та № /0 від 24 березня 2011 року, визнати протиправними дії відповідача щодо вжитих заходів з обмеження у вигляді податкової застави майна позивача без наявності підстав, зобов'язавши контролюючий орган виключити майно ТОВ «Айсберг» з податкової застави, а також скасувати рішення № 24/24-057 від 21 квітня 2011 року про опис майна в податкову заставу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Айсберг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складено акт № 218/23-304/22723012 від 22 лютого 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Харкова прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 24 березня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 242 320,00 грн. (993 856,00 грн. - основний платіж, 248 464,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /0 від 24 березня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 623 730,00 грн. (498 984,00 грн. - основний платіж, 124 746,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість сум, сформованих при придбанні продуктів харчування в Товариства з обмеженою відповідальністю «Ариол 2005», які непідтверджені належним чином оформленими первинними документами.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 24 березня 2011 року та № /0 від 24 березня 2011 року, суди першої та апеляційної інстанцій підтримали доводи контролюючого органу та вказали на відсутність у виписаних контрагентом на адресу позивача видаткових накладних посади відповідальної особи та її прізвища, що повністю позбавляє можливості ідентифікувати таку особу, а також незазначення в товарно-транспортних накладних порядкових номерів, даних про особу, яка здала товар для транспортування, та особу, яка його отримала, підписів водіїв.

Вказане, на переконання судових інстанцій, виключає можливість формування позивачем даних податкового обліку на підставі цих документів.

Проте, колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, виходячи з таких підстав.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас певні недоліки первинних документів є свідченням недобросовісності постачальника та, у разі підтвердження дійсного виконання відповідних господарських операцій, не можуть слугувати підставою для притягнення платника податків-покупця до відповідальності.

А відтак, з метою підтвердження правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

З урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі суду слід встановити: яким чином оприбутковувався придбаний у ТОВ «Ариол 2005» товар на склад позивача шляхом витребування у платника відповідних документів; як транспортувались та де зберігались продукти, враховуючи претензії попередніх судових інстанцій до транспортної документації та розміру складського приміщення, що орендувалось товариством; з'ясувати наявність у ТОВ «Айсберг» ділової мети під час придбання у контрагента товарно-матеріальних цінностей; дослідити подальше використання позивачем товару у власній господарській діяльності.

При цьому варто перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості контрагента ТОВ «Айсберг» здійснити спірні поставки як-от: наявність трудових ресурсів, основних фондів, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю обумовленого товару у відповідні строки тощо.

Повному встановленню та перевірці зазначених обставин справи сприяв би і допит у якості свідка директора ТОВ «Ариол 2005» ОСОБА_3, який, відповідно до доводів позивача, особисто підписував первинні документи, які стали підставою для формуванням ним даних податкового обліку.

В той же час, суди цілком обґрунтовано відмовили в задоволенні позову про визнання протиправними дій відповідача щодо вжитих заходів з обмеження у вигляді податкової застави майна позивача, а також скасування рішення № 24/24-057 від 21 квітня 2011 року.

Так, відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктами 59.1, 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, оскарження платником податків до суду податкових повідомлень-рішень про збільшення сум грошових зобов'язань поза межами десятиденного строку (27 квітня 2011 року в спірному випадку) не надає відповідним зобов'язанням статусу неузгоджених. Ці суми залишаються податковим боргом платника податків.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постановлені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 24 березня 2011 року та № /0 від 24 березня 2011 року підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, а в решті оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг» задовольнити частково.

Скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року в частині відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 24 березня 2011 року та № /0 від 24 березня 2011 року з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.