Справа № 2а-14754/12/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015 р. м. Київ К/800/18767/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),
Малиніна В.В.,
Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Військова Частина НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України з невнесення до Переліку посад та підрозділів військових частин, затвердженого наказом Міністра оборони України № 04 від 29 червня 2010 року, посади старшого офіцера відділення спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_2 , яку позивач обіймав перед звільненням з військової служби, та зобов`язати відповідача доповнити зазначений перелік посадою старшого офіцера відділення спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_2 .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року і ухвалити нову про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, дійшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 згідно наказу Міністра оборони України від 03 грудня 2004 року № 1079 був звільнений з військової служби та перед звільненням в званні полковника проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділення спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_2 .

03 жовтня 2011 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати інформацію щодо поширення на нього передбаченого ст. 21 Закону 2331-III соціального захисту військовослужбовців розвідувального органу Міністерства оборони України та, зокрема, щодо визначення, для розрахунку пенсії, грошового забезпечення в порядку та розмірах, встановлених для військовослужбовців розвідувальних органів.

Листом від 24 жовтня 2011 року за №222/4/1704, надано відповідь позивачу, що посада, яку він займав перед звільненням - старший офіцер відділення спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_2 - не включена до Переліку посад та підрозділів військових частин, затвердженого наказом Міністра оборони України № 04 від 29 червня 2010 року.

Позивач не погоджуючись з вказаною відповіддю звернувся до суду, оскільки вважав, що його посада яка за посадовими обов`язками передбачала здійснення розвідувальної діяльності повинна бути включена до Переліку посад та підрозділів військових частин, затвердженого Наказом Міністра оборони України № 04 від 29 червня 2010 року, та на нього повинна поширюватись дія ст. 21 Закону України «Про розвідувальні органи України» від 22.03.2001 року, № 2331-III, зокрема щодо визначення, розрахунку пенсії, грошового забезпечення в порядку та розмірах, встановлених для військовослужбовців розвідувальних органів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився Київський апеляційний адміністративний суд дійшли висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки військова частина НОМЕР_2 входила до складу військової частини НОМЕР_1 та не мала статусу спеціально уповноваженого законом органу на здійснення розвідувальної діяльності в розумінні ст. 1 Закону України «Про розвідувальні органи України», а вимога про зобов`язання відповідача внести конкретні зміни до Переліку посад та підрозділів військових частин є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Свої висновки обґрунтовували наступними правовими нормами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про розвідувальні органи України», розвідувальна діяльність - діяльність, яка здійснюється спеціальними засобами і методами з метою забезпечення визначених законом органів державної влади розвідувальною інформацією, сприяння реалізації та захисту національних інтересів, протидії за межами України зовнішнім загрозам національній безпеці України.

Розвідувальні органи України - спеціально уповноважені законом органи на здійснення розвідувальної діяльності. Розвідувальний орган України може функціонувати як самостійний державний орган, так і у складі центрального органу виконавчої влади.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про розвідувальні органи України», співробітниками розвідувальних органів України є військовослужбовці та службовці кадрового складу розвідувальних органів України, а також військовослужбовці, службовці та працівники, які не належать до кадрового складу цих органів.

Виходячи з вищевикладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо безпідставності позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України з невнесення до Переліку посад та підрозділів військових частин №04 від 29.06.2010 посади старшого офіцера відділення спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_2 , оскільки військова частина НОМЕР_2 входила до складу військової частини НОМЕР_1 та не мала статусу спеціально уповноваженого законом органу на здійснення розвідувальної діяльності в розумінні ст. 1 Закону України «Про розвідувальні органи України».

Також колегія суддів погоджується з висновками щодо безпідставності позовних вимог про зобов`язання відповідача внести конкретні зміни до Переліку посад та підрозділів військових частин, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, ці закони та підзаконні акти дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів» № 1380/5 від 23 червня 2010 року дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, зобов`язання відповідача внести конкретні зміни до Переліку посад та підрозділів військових частин є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець