Справа № 2а-1970/2866/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-1970/2866/12

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015р. Справа № 9104/170494/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Хобор Р.Б.,

судді Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (правонаступник – Кременецька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області), м.Кременець Тернопільської області

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2012р. у справі №2а-1970/2866/12

за позовом Публічного акціонерного товариства “Кременецький крейдяний завод”, м.Кременець Тернопільської області

до Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (правонаступник – Кременецька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області), м.Кременець Тернопільської області

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, встановленими з неправильним застосуванням та з порушенням норм чинного законодавства України, що є грубим порушенням ч.1 ст.13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" і ч.2 ст.19 Конституції України. Позивач вважав, що податковим органом при проведенні перевірки та винесенні податкових повідомлень-рішень, не взято до уваги, що поставка вугілля та товароматеріальних цінностей у кількості, об'ємах та за ціною реально відбулася, що підтверджується первинними документами у бухгалтерському та податковому обліку, а саме договорами, видатковим накладними та товарно-транспортними накладними.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Кременецька міжрайонна державна податкова інспекція Тернопільської області оскаржила її в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, тому оскаржувана постанова повинна підлягати скасуванню в апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги полягають у обґрунтуванні правомірності висновків акту перевірки по господарських взаємовідносинах позивача. Апелянт посилається на те, що згідно акту Дубенської ОДПІ Рівненської області №08/23/21090355 від 05.01.2012р. "Неможливості підтвердження факту реального здійснення господарських операцій ТзОВ "Перун" з платниками податків за період з 01.11.2010р. по 31.08.2011р.", операції з продажу та придбання товарів (послуг) не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, згідно визначених ДПС України переліків СПД, що задіяні в схемах формування схемного податкового кредиту, ТзОВ "Перун" визначене як "Транзитер", так і "Вигодонабувач". Між задекларованим податковим зобов’язанням позивача та його контрагента є розбіжність з врахуванням інформації акту Дубенської ОДПІ (зобов’язання ТзОВ "Перун" було виключено з бази на підставі акту без ППР). В товарно-транспортних накладних, які були предметом дослідження при перевірці, не було заповнено всі графи. Також, відповідно до інформації Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", по станції Дубно за період з квітня по жовтень 2011р. вантажні операції для ТзОВ "Перун" не проводились. Згідно із сертифікатом відповідності серії ДІ №555476 на вугілля антрацит марок: АК, АС, АО, АМ виробником продукції є ТзОВ "Маквуглепостачання" м.Макіївка, однак за результатами системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України по ланцюгу постачальників встановлено, що ТзОВ "Перун" не мало взаємовідносин з виробником – постачальником вугілля – ТзОВ "Маквуглепостачання", яке в подальшому реалізувало ПАТ "Кременецький крейдяний завод".

Від позивача до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких обґрунтовується правомірність оскаржуваної постанови суду першої інстанції. Позивач просить суд в задоволенні апеляційної відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, тому колегія суддів, керуючись вимогами ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається, що працівниками Кременецької МДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Кременецький крейдяний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. при здійсненні фінансово-господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю "Перун".

Результати перевірки відображені в акті від 16.03.2012р. № 16/2300/00291546.

За наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено, що господарські операції з придбання товарів, які мають ознаки нікчемності, укладені без наміру викликати правові наслідки, що обумовлені ними, та спрямовані на незаконне заволодіння майном держави у вигляді заниження об'єкту оподаткування та несплати податків до бюджету і єдиною метою проведення документування фінансово-грошових взаємовідносин ПАТ "Кременецький крейдяний завод" з зазначеним контрагентом є одержання підприємством економічної вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань за рахунок неправомірного визначення обсягу витрат та податкового кредиту в оподаткованих операціях по податку на прибуток та податку на додану вартість, угоди відповідно до статей 215, 203, 216 Цивільного кодексу України є нікчемними і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138, п.п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, п.5 ст.203, п.1, п.2 ст.215, п.1. ст.216, ст.228, ст.626, ст.629, ст.655, ст.658, ст.662 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПАТ "Кременецький крейдяний завод" з визначеним постачальником ТзОВ "Перун".

Податковий орган за наслідками проведеної перевірки прийшов до висновку, що правочин між позивачем та ТзОВ "Перун" не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а первинні документи виконують функції заниження бази оподаткування податку на додану вартість, шляхом штучного формування податкового кредиту.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що 11.03.2011р. між ПАТ "Кременецький крейдяний завод" та ТзОВ "Перун" укладено договори на поставку вугілля та цегли шамотної, кутника 75, сталі листової, колосника, дверки та глини вогнетривкої на загальну суму 1020811,00грн.

При прийнятті рішення по суті спору, суд першої інстанції керувався наступними нормами матеріального права:

Відповідно до вимог пп.14.1.181 ст.14 ПК України, податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Проаналізувавши усе вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що висновок суду першої інстанції про реальність господарських операцій позивача з ТзОВ "Перун" не відповідає матеріалам даної адміністративної справи.

Згідно з пунктом 44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов’язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг,але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З наведених законодавчих положень вбачається, що витрати платника, які зменшують базу оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість, мають бути реально понесеними, документально підтвердженими, а документи на обґрунтування таких витрат повинні містити повну та достовірну інформацію про учасників та умови господарських операцій.

Слід зазначити, що обов’язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту та сформованих витрат (валових витрат) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб’єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчислені суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, та зменшує оподаткований дохід на суму витрат при визначені податку на прибуток.

У податкових правовідносинах неприпустимою є ситуація, яка дозволяє недобросовісним платниками за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (у тому числі у вигляді зменшення бази оподаткування за рахунок безпідставно сформованих валових витрат та податкового кредиту).

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об’єктивний предметний зв’язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірності первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

При цьому відсутність реальної підприємницької діяльності встановлюється на підставі сукупності таких обставин:

Постачальники не мають основних засобів, необхідних виробничих та трудових ресурсів за юридичною адресою не перебувають, фактичну господарську діяльність не провадять:

Платником податків не подано документів, які б засвідчили вчинення необхідних дій в процесі виконання спірних операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей (зокрема транспортування та зберігання придбаного товару тощо), подальшого використання у господарській діяльності.

Наведені обставини у сукупності та взаємозв’язку дозволяють судам зробити висновок про недостовірність відомостей у первинних документах (видаткових та податкових накладних), на підставі яких платником податків сформовано дані податкового обліку за спірними операціями, та як наслідок – про отримання таким платником необгрунтованої податкової вигоди шляхом завищення суми податкового кредиту та витрат.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов’язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов’язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв’язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб’єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов’язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вказаних вимог не виконав, формально підійшов до дослідження фактичних обставин справи, що в кінцевому результаті привело до безпідставного скасування оскаржуваних податкового повідомлення-рішення.

Дійсно, наявність необхідних первинних документів є підставою для виникнення права на податковий кредит, однак лише за умови, що були реальними господарські операції.

Щодо реальності господарських операцій позивача з ТзОВ "Перун", то колегія суддів звертає увагу на те, що договорів на поставку вугілля та цегли шамотної, кутника 75, сталі листової, колосника, дверки та глини вогнетривкої на загальну суму 1020811грн., видаткових накладних №П-00000933 від 10.08.2011 р. на суму 182656,80грн. та №П-00000859 від 29.07.2011 р. на суму 215280 грн., належним чином оформленого документу з інформацією про земельні ділянки та оренду офіса в матеріалах справи нема. Тому, суд першої інстанції не мав права посилатися на ці докази позивача.

Єдині первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій, долучені позивачем:

Дослідивши вказані докази по справі, колегією суддів було встановлено, що ці документи суперечать один одному, оскільки видаткова та податкова складені після перевезень згідно товарно-транспортних накладних та після спалювання вугілля на підприємстві-позивачі.

При прийняття рішення рішення по суті апеляційної скарги, колегія суддів також враховує доводи податкового органу стосовно того, що згідно із сертифікатом відповідності серії ДІ №555476 на вугілля антрацит марок: АК, АС, АО, АМ виробником продукції є ТзОВ "Маквуглепостачання" м.Макіївка, однак за результатами системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України по ланцюгу постачальників встановлено, що ТзОВ "Перун" не мало взаємовідносин з виробником – постачальником вугілля – ТзОВ "Маквуглепостачання", яке в подальшому реалізувало ПАТ "Кременецький крейдяний завод".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що податковим органом – відповідачем по справі, таки доведено відсутність у контрагента позивача – ТзОВ "Перун" можливості здійснити поставку використаного позивачем вугілля, в той час як позивачем не доведено належними та допустимими доказами по справі, що спалене вугілля було придбане саме в ТзОВ "Перун", а не в інших суб’єктів господарювання чи одержано іншим способом.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу про нікчемність вищезгаданого правочину з поставки вугілля, його недійсність та суперечність актам цивільного законодавства, оскільки податковий орган не має права визнавати правочини недійсними самостійно, а в матеріалах справи відсутнє відповідне рішення суду. Також, правильним є висновок про безпідставність позовної вимоги про визнання незаконними висновків акта перевірки, оскільки оспорюваний акт перевірки лише фіксує факт правопорушення та сам безпосередньо не призводить до порушення прав чи інтересів позивача.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно встановив усі фактичні обставини справи та постановив судове рішення з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови і вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (правонаступник – Кременецька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області) на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2012р. у справі №2а-1970/2866/12 за позовом Публічного акціонерного товариства “Кременецький крейдяний завод” до Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (правонаступник – Кременецька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задоволити.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2012р. у справі №2а-1970/2866/12, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Р.Б. Хобор

Суддя Я.С. Попко