Справа № 820/20604/14
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р.Справа № 820/20604/14

Головуючий 1 інстанції: Чудних С.О.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Зарицька Т.В.

за участю:

представника позивача - Короткова Н.М.

представника відповідача - Куропятник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2015р. по справі № 820/20604/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Строй Комплекс»

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ «Транс Строй Комплекс», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № від 14.10.14 р. про донарахування грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 59917,0 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 14979,25 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.15 р. по справі № 820/20604/14 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.15 р. по справі № 820/20604/14 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення є акт № 3880/20-30-2203/36988421 від 30.09.14 р. документальної виїзної позапланової перевірки підприємства позивача з питань його відносин з ТОВ «НВП «Євробудстандарт», в якому зафіксовані порушення платником податків вимог п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, ст. 187 ПК України, які призвели до завищення у травні 2014 р. податкового кредиту на суму 15916,0 грн., заниження зобов'язань по ПДВ у сумі 59917,0 грн., завищення податкового зобов'язання по ПДВ у сумі 99250,0 грн.

Виявлені порушення перевіряючі пов'язували з тим, що позивач до перевірки не надав достатніх доказів того, що відображені ним в податковому обліку витрати дійсно мали місце за наслідками здійснення реальної господарської діяльності, та що такі витрати обумовлені об'єктивними потребами здійснення господарської діяльності, а також підтверджені належним чином оформленими документами, які складаються в звичайних умовах ведення такого виду діяльності. Позивачем не доведений причинно-наслідкового зв'язок між необхідністю понесення спірних витрат, отриманням внаслідок цього якогось конкретного результату та досягненням завдяки цьому певної економічної мети.

Не погодившись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції процитував зміст п. 85.2, п. 85.6 ст. 85, п. 14.1.36 та п. 14.1.181 ст. 14, п. 198.3, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, ст. 3, ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» і зробив висновок про відсутність порушень в діях позивача при формуванні податкового кредиту з ПДВ та податкових зобов'язань з ПДВ по господарським операціям з ТОВ «НВП «Євробудстандарт» та по постачанню таких робіт контрагентам.

В обґрунтування даних висновків суд першої інстанції дослідив укладені позивачем з ТОВ «НВП «Євробудстандарт» договори: № 2312-1 від 23.12.13 р., предметом якого є розробка проектної документації для реконструкції Зіньковського комбікормового заводу, що знаходиться за адресою: м. Зіньків, вул. Фрунзе, 146); № 0502-2 від 05.02.14 р., предметом якого є розробка технологічного рішення (розділ ТХ) виробничого корпусу (рушальновієчний і пресований цех) (стадія «П») по об'єкту «Будівництво комплексу переробки соняшникового насіння потужністю 1200т/доба на території існуючого заводу ТОВ «Сватівська Олія»; № 0704-1 від 07.04.14 р., предметом якого є розробка технологічного рішення (розділ ТХ) «Реконструкція підприємства ТДВ «Укроліяпродукт» зі збільшенням потужності переробки насіння соняшника до 600т/добу у м. Зінькові по вул. Фрунзе, 146 (стадія «П»)»; № 1103-1 від 11.03.14 р., предметом якого є розробка технологічного рішення (розділ ТХ) цеха грануляції (стадії «П») по об'єкту «Будівництво комплексу переробки соняшникового насіння потужністю 1200 т/доба на території існуючого заводу ТОВ «Сватівська олія» (стадія «П»)»; № 1403-1 від 14.03.14 р. на розробку проектно-кошторисної документації , предметом якого є розробка технологічного рішення (розділ ТХ) для реконструкції підприємства ТДВ «Укроліяпрордукт» з будівництвом цеху екстракції потужністю переробки насіння соняшника 500/добу в м. Зінькові по вул. Фрунзе, 146; № 1501-1 від 15.01.14 р., предметом якого є розробка технологічного рішення (розділ ТХ) по об'єкту «Будівництво елеватора ємністю 50 тис. тон за адресою: с. Велика Доч Борзнянського району Черніговської області (стадія «Р») ІІІ черга».

Виконання робіт за переліченими договорами підтверджено залученими до матеріалів справи копіями технічної документації, актами приймання-передачі від 07.05.14 р. та від 30.05.14 р., податковими накладними № 3 від 07.05.14 р., від 30.05.14 р. № 200, № 201, № 203, № 204 та № 205. Проведення оплати за виконані роботи підтверджено виписками з банківського рахунку. Наявність у позивача вказаних документів на час проведення перевірки відповідач не заперечував.

Залучені до матеріалів справи документи також підтверджують те, що отримані від виконавця документи (технічна документація) були використані позивачем у власній господарській діяльності при виконанні укладених договорів № 201213/1 від 20.12.13 р. з ТОВ «Сватівська олія»; № 161213/1 від 16.12.13 р. з ТОВ «Чернігівський елеватор»; № 020413/1 від 02.04.13 р. з ТОВ «Зіньківський комбікормовий завод»; № 010413/1 від 01.04.14 р. з ТОВ «Укроліяпродукт», що також відповідачем не спростовано.

Колегія суддів вважає доцільним вказати на те, що стверджуючи про те, що позивачем до перевірки не надано достатніх доказів того, що відображені ним в податковому обліку витрати дійсно мали місце за наслідками здійснення реальної господарської діяльності, та що такі витрати обумовлені об'єктивними потребами здійснення господарської діяльності, а також підтверджені належним чином оформленими документами, які складаються в звичайних умовах ведення такого виду діяльності, а тому, з урахуванням приписів абз. 1 п. 44.6 ст. 44 ПК України, вважає такі документи відсутніми, відповідач не вказав які саме документи він вважає достатніми та необхідними для підтвердження реальності проведених операцій.

Також слід зауважити, що в поясненнях в судовому засіданні представник апелянта наполягав на недоцільності укладання позивачем договорів з ТОВ «НВП «Євробудстандарт», а тому вважає недоведеність реального характеру проведених операцій. Проте ні ПК України, ні інші нормативні акти України, в т.ч. ГК України, не уповноважує органи ДФС втручатися у господарську діяльність господарюючого суб'єкта і встановлювати доцільність або недоцільність укладених ним правочинів, які не суперечать вимогам чинного законодавства. В разі якщо контролюючий орган встановить в діях платника податків факт порушення вимог чинного законодавства при укладанні правочину, він може звернутися до суду з відповідним позовом.

За твердженням представника апелянта в судовому засіданні, правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте згідно приписів ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Відповідач не навів посилання на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, ДПІ, перекручуючи норми чинного законодавства України, невірно їх застосовує в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів. За відсутності фактів, що відповідно до законодавства свідчили б про нікчемність укладених угод, інших доказів та обґрунтувань недійсності укладених позивачем правочинів, а тим більш, їх нікчемності відповідачем не надано.

Колегія суддів також зазначає, що в п. 85.2 ст. 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. В свою чергу, згідно п. 85.6 ст. 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

В матеріалах справи відсутній акт, складений перевіряючими під час проведення перевірки, який би засвідчував факт ненадання підприємством позивача яких-небудь документів, що пов'язані з предметом перевірки, а тому наведені вище доводи апелянта є безпідставними.

Враховуючи те, що позивачем до суду першої інстанції надані належні та допустимі докази на підтвердження факту реальності здійснення господарських відносин з ТОВ «НВП «Євробудстандарт» за вказаними вище договорами, твердження відповідача про те, що до перевірки не надано достатніх доказів того, що відображені ним в податковому обліку витрати дійсно мали місце за наслідками здійснення реальної господарської діяльності, та що такі витрати обумовлені об'єктивними потребами здійснення господарської діяльності, а також підтверджені належним чином оформленими документами, які складаються в звичайних умовах ведення такого виду діяльності, є безпідставними.

Крім того, у своєму рішенні суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер, а отже господарська діяльність контрагента позивача не вказує на факт нікчемності укладених позивачем з ТОВ «НВП «Євробудстандарт» правочинів.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду України від 31.01.11 р. у справах № 21-42а10 та № 21-47а10, та практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 22.01.09 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»), яку суди повинні застосовувати як джерело права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Наведені обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.15 р. по справі № 820/20604/14 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.15 р. по справі № 820/20604/14 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.15 р. по справі № 820/20604/14 за позовом ТОВ «Транс Строй Комплекс» до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 27.03.2015 року.