Справа № 804/2797/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 р. Справа № 804/2797/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі Гончаровій В.Г.
представника відповідача Малиша І.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області Малого В.В. про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.08.2014 року №019608, -
16 лютого 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.01.15р. надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області Малого Валерія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови № 019608 від 21.08.2014 року.
18 лютого 2015 року ухвалою суду справа прийнята до провадження та призначена до розгляду.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем простою поштовою кореспонденцією була отримана постанова Укртрансінспекції у Дніпропетровській області № 019608 від 21.08.2014 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн., винесена начальником Малим В.В. за результатами розгляду справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту. Зазначено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням, проте належних доказів повідомлення відповідачем ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи про порушення відповідачем не має, всі повідомлення надходили пізніше, ніж було призначено справу до розгляду, простою кореспонденцією. На думку позивача, перевірка транспортного засобу MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 фактично не здійснювалась відповідачем, наявність чи відсутність документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідачем фактично не перевірялась, висновки, викладені в акті перевірки, з посиланням на який прийнята спірна постанова, носять суперечливий характер та ґрунтуються на суб'єктивних припущеннях посадових осіб відповідача. Також зазначив, що виконував поїздку не з метою отримання прибутку, поїздка мала приватний характер, тому квитки на проїзд у транспорті пасажирів не видавались, кошти за них не отримувались, а відтак, підстави для прийняття спірної постанови у відповідача були відсутні. Позивач вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, та зазначив, що відповідач діяв згідно чинного законодавства України, також надав до суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 25.07.2014р. державними інспекторами управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час якої було виявлено порушення: надання послуг з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: неоформлена ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, за яке передбачено відповідальність за абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що тягне за собою накладання штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 1700 гривень.
За результатами перевірки складено акт від 25.07.2014 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
21 серпня 2014 року на підставі акту перевірки у відношенні відповідача винесено постанову про застосування фінансових санкцій №019608, якою до відповідача застосовано фінансові санкції в сумі 1 700,00 грн.
Позивач вважає постанову №019608 протиправною, у зв'язку із чим, звернувся до адміністративного суду та просить скасувати постанову.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, що регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, є Закон України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін.
Відповідно до частин 7, 11, 12, 16, 18 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, яким згідно Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004р. №1190, є Головна державна інспекція на автомобільному транспорті.
Інспекція здійснює контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів, що регулюють організацію перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, державний нагляд за забезпеченням даними суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень, а також державний контроль за недопущенням надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільними перевізниками, які не одержали відповідної ліцензії та ліцензійних карток на транспорті засоби, що при цьому використовуються. Даний контроль здійснюється на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, на стоянках таксі тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок № 1567), згідно п.2 п.3, 4 якого передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України; органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління; державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.
За приписами п.15 вказаного вище Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до пунктів 21, 22, 25-27 вказаної постанови КМУ № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. У разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис. Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5.
Отже, з аналізу наведених норм видно, що посадові особи управління Укртрансінспекції наділені повноваженнями щодо проведення планових, позапланових і рейдових перевірок на підставі щотижневих графіків та відповідних направлень (завдань), а також повноваженнями щодо розгляду справи про порушення без участі особи суб'єкта господарювання у разі належного повідомлення останнього про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Згідно приписів статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такий вид господарської діяльності як надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу річковим, морським, автомобільним, залізничним транспортом.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а саме при здійсненні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.
Саме поняття «перевезення пасажирів для власних потреб» свідчить про факт, що такі перевезення повинні здійснюватись виключно для задоволення власних потреб суб'єкта господарювання, тобто автомобільного перевізника.
Представником відповідача зазначено, та не спростовано позивачем, що доказів перевезення пасажирів автобусом для власних потреб, зокрема списку пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, як того вимагає ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», на момент здійснення перевірки інспекторам Управління Укртрансінспекції надані не були.
Суд зазначє, що необхідність оформлення вище визначених документів при здійсненні діяльності з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, передумовлена тим, що виконується перевезення людей, що говорить про підвищену відповідальність та контроль цієї діяльності відповідними органами, а відтак, не маючи відповідних документів, позивач не може брати відповідальність за перевезення пасажирів.
З матеріалів справи вбачається, та в судовому засіданні зазначено позивачем, що він не є приватним підприємцем, оскільки з 18.09.2014 року припинена його підприємницька діяльність. Зазначив, що в 2002 році займався як приватний підприємець транспортними перевезеннями вантажів. Транспортний засіб автобус MERCEDES-BENZ держ. номер НОМЕР_1 використовує виключно для задоволення власних потреб.
В судовому засіданні представником відповідача було зазначено, матеріалами справи та позивачем підтверджено, що 08.08.2014 року позивачу відповідно до п.26 Постанови № 1567 було направлено повідомлення про час та місце розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, про що свідчить копія повідомлення Фрми №119, яке 19.08.2014 року було отримано ОСОБА_1 під підпис, що, в свою чергу, спростовує твердження позивача щодо несвоєчасного повідомлення його про розгляд справи. У зв'язку з цим, а також враховуючи, що на момент перевірки та винесення оскаржуваної постанови позивач був зареєстрований як приватний підприємець, суд критично відноситься до твердження позивача щодо перевезення друзів у кількості 8 чоловік та виконання поїздки не з метою отримання прибутку.
Під час судового засідання судом було оглянуто копії наданих представником відповідача документів, зокрема: акт перевірки № 058371 від 25.07.2014 року, повідомлення про розгляд справи від 08.08.2014 року, Постанова № 019608 від 21 серпня 2014 року, документи, що свідчать про вручення повідомлення та постанови.
Відповідно до ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Отже, вищевказані документи, та відомості, повідомлені суду представником відповідача в залі судового засідання, є доказами в адміністративному судочинстві, які приймаються судом до уваги та свідчать про те, що відповідачем було вжито всіх заходів, встановлених нормами чинного законодавства щодо направлення позивачеві повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про дату, час і місце розгляду справи за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - м. Кривий Ріг, вул. Ленська, 18, у зв'язку з чим суд, враховуючи також те, що дії інспектора по проведенню перевірки та складання акту позивачем оскаржені не були, позивач, належним чином повідомлений, на розгляд акту не з'явився, пояснень не надав, приходить до висновку, що відповідач правомірно та з дотриманням вимог Порядку № 1567 прийняв оспорювану постанову на підставі акту проведення перевірки після повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи без участі особи суб'єкта господарювання - позивача.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Так, позивачем у ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами порушення посадовими особами відповідача норм вищенаведеного чинного законодавства України під час винесення оскаржуваної постанови від 21.08.2014 року, в той час як відповідачем надані всі докази, які підтверджують правомірність дій щодо винесення постанови про застосування фінансової санкції відносно позивача.
З огляду на викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки постанова про застосування фінансових санкцій від 21.08.2014 року №019608 прийнята у відповідності до вимог діючого законодавства.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області Малого В.В. про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.08.2014 року №019608 - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає негайному виконанню відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 10 березня 2015 року.

Суддя В.В. Кальник