Справа № 2а-6588/11/1370
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2015 р. м. Київ К/9991/23036/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар: Буденко В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Державного комітету земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області, третя особа ОСОБА_5 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача. Просила визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління Державного комітету земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області № 05-к від 1 квітня 2011 року про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді начальника відділу землеустрою, моніторингу, охорони та ринку земель управління Державного комітету земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Посилалася на те, що її звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі,

колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 грудня 2010 року Головним управлінням Державного комітету України із земельних ресурсів у Львівській області прийнято наказ № 253-к «Про затвердження граничної чисельності працівників Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Львівській області та управлінь Держкомзему у районах, та містах Львівської області», відповідно до якого штатна чисельність управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі з 1 березня 2011 року зменшувалась з 17 осіб до 14 осіб.

18 січня 2011 року комісією з проведення реорганізації Державного комітету України із земельних ресурсів прийнято наказ № 14 «Про реорганізацію територіальних органів Державного комітету України із земельних ресурсів у Львівській області», відповідно до якого вирішено реорганізувати шляхом перетворення територіальні органи Державного комітету України із земельних ресурсів у Львівській області. На виконання зазначеного наказу начальник управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі 25 січня 2011 року прийняв наказ № 04-н «Про реорганізацію управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі та можливе вивільнення працівників».

26 січня 2011 року наказом управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі № 01-к позивачку переведено з посади начальника відділу землеустрою, моніторингу, охорони та ринку земель на посаду головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі.

1 лютого 2011 року управлінням Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі у зв'язку з проведенням реорганізації прийнято наказ № 08-вн «Про можливе вивільнення працівників управління Держкомзему у Яворівському районі», яким працівників управлінням Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі, в тому числі і ОСОБА_4, попереджено про можливе наступне вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

25 лютого 2011 року позивачці була запропонована посада головного спеціаліста сектору Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель, однак остання від запропонованої посади відмовилася.

1 квітня 2011 року наказом начальника управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області № 05-к головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі ОСОБА_4 з 1 квітня 2011 року звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із зміною структури та чисельності управління. З наказом про звільнення позивачка ознайомлена 1 квітня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням порядку та процедури звільнення.

Проте, повністю погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки суду як першої, так і апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 1 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13).

Проте суди першої та апеляційної інстанцій вищенаведених вимог законів не врахували. Дійшовши висновку про відмову в позові з тих підстав, що відбулася зміна структури та чисельності управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Яворівському районі в порівнянні з реорганізованим управлінням, суди в порушення вимог ст. 159 КАС України належним чином не з'ясували чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці та чи потягли вони за собою скорочення чисельності або штату працівників, чи мало перепрофілювання своїм наслідком скорочення одних посад, професій, спеціальностей, і потреба в працівниках інших посад, професій, спеціальностей, кваліфікацій при такій самій або навіть більшій їх загальній чисельності, чи була скорочена посада, яку обіймала позивачка, чи ця посада збереглася після реорганізації з тим самим колом посадових обов'язків, чи має позивачка переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В порушення вимог ст. ст. 69, 86 КАС України суди належним чином не перевірили доводів позивачки про те, що реорганізації управління Державного комітету земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області не відбулося, оскільки не змінилася назва організації, структура органів, збереглася посада з кругом функціональних обов'язків, які вона виконувала, до того ж, фактична чисельність працівників управління Державного комітету земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області навіть після звільнення позивачки є меншою, ніж передбачено штатною чисельністю.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, зокрема статей 86, 159, 162 КАС України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню на підставі ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2012 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк