Справа № 804/3709/15
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 р. Справа № 804/3709/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи підтримав.
Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Правом на подання письмових пояснень або заперечень не скористався.
Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.
Судом встановлено, що ТОВ «КК «Гранд Дистриб'юшн» 29.08.2007р. зареєстроване Новомосковським міськрайонним управлінням юстиції Дніпропетровської області та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська. Основний вид діяльності підприємства у періоді, що перевірявся - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Згідно висновків акту перевірки від 01.09.2014р. №2500/04-62-22-3/35394779, документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення ТОВ «КК «Гранд Дистриб'юшн»: п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1,п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 871205,00 грн., у тому числі за травень 2014 року в сумі 871205,00 грн.
Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «КК«Гранд Дистриб'юшн» (Покупець) та ТОВ «Коменерго-Комп» (Постачальник) укладено договір поставки № 2804/15 від 28.04.2014р., згідно якого постачальник зобов'язується за завданням покупця в порядку та на умовах визначених договором передавати у власність покупцю товар - шрот соняшниковий, макуха соняшникова, лушпиння соняшнику. Асортимент, найменування, одиниця виміру, кількість та ціна товару зазначаються сторонами у видаткових накладних на передачу товару. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін накладної на передачу товару, яка засвідчує момент передачі товару. Поставка товару здійснюється постачальником та за його рахунок на умовах DDP - склад покупця (м. Верхівцеве, вул. Нова, будинок 50-а). Постачальник бере на себе зобов'язання по завантаженню та розвантаженню товару.
Фінансового-господарські операції за укладеним договором засвідчені складеними видатковими накладними №РН-0000105 від 29.05.2014р. (лушпиння соняшнику), №РН-0000104 від 29.05.2014р. (макуха соняшнику), №РН-0000103 від 28.05.2014р. (макуха), №РН-0000102 від 27.05.2014р. (лушпиння соняшнику гранульоване), №РН-0000101 від 27.05.2014р. (шрот соняшниковий), №РН-0000100 від 26.05.2014р. (шрот), №РН-0000099 від 26.05.2014р. (макуха), №РН-0000083 від 22.05.2014р. (макуха), №РН-0000075 від 19.09.2014р. (макуха), №РН-0000077 від 19.05.2014р. (шрот), №РН-0000076 від 19.05.2014р. (шрот), №РН-0000071 від 16.05.2014р. (шрот), №РН-0000071 від 16.05.2014р. (штор), №РН-0000070 від 15.05.2014р. (макуха), №РН-0000069 від 15.05.2014р. (шрот), №РН-0000068 від 15.05.2014р. (шрот), №РН-0000067 від 14.05.2014р. (макуха), №РН-0000063 від 13.05.2014р. (шрот), №РН-0000062 від 13.05.2014р. (шрот), №РН-0000098 від 12.05.2014р. (лушпиння соняшнику гранульоване), №РН-0000055 від 12.05.2014р. (шрот), №РН-0000054 від 12.05.2014р. (шрот), №РН-0000053 від 12.05.2014р. (шрот), №РН-0000052 від 08.05.2014р. (шрот), №РН-0000051 від 08.05.2014р. (шрот), №РН-0000048 від 07.05.2014р. (шрот), «РН-0000047 від 07.05.2014р. (шрот), №РН-0000045 від 06.05.2014р. (макуха), №РН-0000044 від 06.05.2014р. (шрот), №РН-0000041 від 05.05.2014р. (лушпиння соняшнику гранульоване), №РН-0000040 від 05.05.2014р. (шрот), №РН-0000038 від 05.05.2014р. (шрот), №РН-0000037 від 05.05.2014р. (шрот), «РН-0000039 від 05.05.2014р. (шрот), складеним за фактом виконання умов договору податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.
Транспортування придбаного товару здійснювалось автоперевізником ФОП ОСОБА_3 та оформлено відповідними товарно-транспортними накладними, копії яких залучені до матеріалів справи.
Зазначені податкові накладні оформлені з дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.
На момент складання податкових накладних контрагент ТОВ «КК«Гранд Дистриб'юшн» - ТОВ «Коменерго-Комп» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, отже мав право нарахувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ТОВ «КК«Гранд Дистриб'юшн» сформовано податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини.
1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
Зокрема, підлягає встановленню статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
В даному випадку в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо. Слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Акт перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.09.2014р. №2500/04-62-22-3/35394779, свідчить, що висновки контролюючого органу щодо неправомірно сформованого податкового кредиту звітного періоду на підставі податкових накладних, ґрунтуються на:
-акті ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій областівід 08.08.2014р. №75/08-25-22-011/35589364 щодо проведення перевірки ТОВ «Коменерго-Комп» з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія Металозбут» за період з 01.03.2014р. по 31.05.2014р.
Суд звертає увагу, що висновки податкового органу ґрунтуються на отриманій податковій інформації стосовно не підтвердження реальності здійснення господарських операцій контрагентом ТОВ «Коменерго-Комп» із ТОВ «Компанія Металозбут», в той час як в рамках проведеної перевірки ТОВ «Коменерго-Комп», за результатом якої складено зазначений акт ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 08.08.2014р. №75/08-25-22-011/35589364, взаємовідносини ТОВ «КК «Гранд Дистриб'юшн» не досліджувались.
Таким чином, висновки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо неправомірно сформованого податкового кредиту звітного періоду ТОВ «КК «Гранд Дистриб'юшн», які ґрунтуються на акті ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 08.08.2014р. №75/08-25-22-011/35589364, судом до уваги не приймаються.
Стосовно висновку ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про порушення ТОВ «КК «Гранд Дистриб'юшн» норм податкового законодавства, у зв'язку з тим, що під час проведення перевірки не надано сертифікати якості, що на думку контролюючого органу свідчить про відсутність факту придбання товару - суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено вимог стосовно обов'язкової сертифікації (оформлення сертифікатів відповідності) щодо придбаного товару (шрот соняшниковий, макуха соняшникова, лушпиння соняшнику), який постачався позивачу згідно з вищенаведеним договором. Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів до ТОВ «КК «Гранд Дистриб'юшн», оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.
Відповідно до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Водночас, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операція у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Отже, від належності первинних бухгалтерських та розрахункових документів залежить як податковий облік платника податків, так і реальність вчинення господарської діяльності такого платника взагалі.
Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: «документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».
Аналізуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій та добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Суд погоджується з думкою податкового органу щодо можливої сумнівності реальності здійснених платником податків операцій, проте відповідно до ст. 62 Конституції України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
А також суд звертає увагу, що на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем до суду були надані первинні документи, які містять всю необхідну інформацію щодо кількості, вартості отриманих товарів, робіт та послуг.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи. Діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Висновки податкової не узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Таким чином, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.
Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Суд звертає увагу, що згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Гранд Дистриб'юшн» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський