Справа № 826/5699/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в роз'ясненні судового рішення

03 липня 2014 року м. Київ № 826/5699/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Самаренко Х.С., розглянув у відкритому судовому засіданні заяву відповідача щодо роз'яснення судового рішення у справі

за позовомОСОБА_1
доОболонської районної у м. Києві державної адміністрації
провизнання протиправними дій, поновлення на роботі,
за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2014 р. позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано Розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.01.2014 р. № 26-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з 30 січня 2014 року. Зобов'язано Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30 січня 2014 року по 19 червня 2014 року. Допущено до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника голови Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації з 30 січня 2014 року та присуджено виплатити їй заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць.

Згідно відмітки служби діловодства, 20.06.2014 р. Окружний адміністративний суд м. Києва одержав від Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації заяву про роз'яснення судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2014 р. суд призначив судовий розгляд справи про роз'яснення судового рішення.

Представник відповідача (заявника) в судове засідання не з'явився, у заяві від 20.06.2014 р. зазначив, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2014 р. у адміністративній справі № 826/5699/14 є незрозумілою.

Необхідність роз'яснення судового рішення мотивована тим, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 р. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету», відповідно до розпоряджень Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 18.03.2014 № 77-к «Про затвердження змін до структури та штатного розпису Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації» від 16.05.2014 № 167-к «Про затвердження змін до структури та штатного розпису Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації» з 01.06.2014 р. у структурі Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації було скорочено посаду заступника голови Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у кількості 1 (однієї) одиниці.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що рішення суду є зрозумілим, а тому не потребує додаткових роз'яснень. Вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у поновленні її на посаді.

Відповідно до статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Суд звертає увагу на те, що роз'яснено може бути постанову чи ухвалу суду в разі, якщо без такого роз'яснення її тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Механізм, визначений статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, мають право на оскарження цього судового рішення.

Проаналізувавши доводи представника відповідача щодо необхідності роз'яснення судового рішення, суд, враховуючи матеріали даної адміністративної справи, приходить до висновку, що підстави для роз'яснення судового рішення відсутні.

За приписами статті 1 Закону № 3723-XII державною службою в Україні є професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

З положень статті 2 названого Закону під посадою слід розуміти визначену структурою і штатним розписом первинну структурну одиницю державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Розділ VI Закону № 3723-XII регулює питання припинення державної служби та окрім спеціально визначених названим Законом підстав припинення державної служби передбачає загальні підстави звільнення з державної служби, визначені Кодексом законів про працю України (частина перша статті 30 Закону), а тому на осіб при звільненні з публічної служби поширюються положення та гарантії, передбачені названим Кодексом.

Правилами частини першої статті 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Так, в мотивувальній частині судового рішення зазначено, що суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII «Про державну службу». Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

Позивач була звільнена з посади у зв'язку із нез'явленням на роботі більше чотирьох місяців внаслідок тимчасової непрацездатності через загальне захворювання на підставі розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.01.2014 р. № 26-к.

Суд постановив визнати належним способом захисту позивача - скасування розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1» від 29.01.2014 р. № 26-к.

В резолютивній частині рішення чітко визначено: скасувати Розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.01.2014 р. № 26-к "Про звільнення з посади ОСОБА_1"; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з 30 січня 2014 року; зобов'язати Оболонську районну у м. Києві державну адміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30 січня 2014 року по 19 червня 2014 року; допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника голови Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з 30 січня 2014 року та присудити виплатити їй заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, фактично подання даної заяви про роз'яснення судового рішення є формою зловживання Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації процесуальними правами в адміністративному процесі, оскільки обставинам, на які представник відповідача посилається як на незрозумілі, були предметом аналізу при розгляді даної адміністративної справи № 826/5699/14 та їм надано належну та однозначну правову оцінку в мотивувальній частині судового рішення.

Таким чином, заявлені вимоги про роз'яснення постанови суду фактично за своєю суттю є формою висловлення незгоди з мотивацією судового рішення, що суперечить принципам інституту роз'яснення судового рішення.

За таких обставин, розглянувши подану заяву, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про роз'яснення судового рішення відсутні, оскільки постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2014 р. року складено у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, а її зміст є зрозумілим, як і зрозумілим є порядок виконання даної постанови.

Суд окремо акцентує увагу Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації на тому, що відповідно до частини 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно із Законом від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною Радою, є частиною законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» колишня друга секція (Заява N 63566/00) Страсбург, 18 липня 2006 року, -кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен аргумент заявника.

Відповідно до рекомендацій N R(2000)2 компетентні органи держави-відповідача можуть прийняти й інші міри, ніж ті, які визначив суд при постановленні рішення у відповідності до ст. 41 Конвенції, та/або загальні заходи чи індивідуальні заходи, наскільки це можливо, для поновлення тієї ситуації, в якій знаходилась особа до порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Шинкаренко проти України» п'ята секція (Заява N 31105/02), Страсбург, 7 червня 2007 року, суд наголосив, що особлива сумлінність необхідна у трудових спорах (рішення у справі «Руотоло проти Італії», від 27 лютого 1992 року, Series A no. 230-D, р. 39, п. 17). Питання переважного права залишитись на роботі є звичайним питанням для спорів цього виду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, будуючи свою діяльність на принципах верховенства права і законності, маючи право переглядати власні рішення та повноваження здійснювати такий перегляд із власної ініціативи, є державним органом, який компетентний за законодавством України прийняти рішення, спрямоване на поновлення трудового права ОСОБА_1

Отже, винесення судом рішення, яким визнано порушення права особи, спонукає державний орган до його виконання, а тому твердження представника відповідача щодо неможливості поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника голови Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, тобто відновлення її порушеного трудового права, у зв'язку із скороченням даної посади із 01.06.2014 р., не ґрунтується на законі.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що статтею 382 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 170 та 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про роз'яснення судового рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук