Справа № 817/691/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2015р. К/800/39275/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року по справі № 817/691/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобуд»

(далі - ТОВ «Технобуд»)

до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області (далі - Управління)

про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ТОВ «Технобуд» звернулось до суду з позовом до Управління про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року, позов задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області про сплату боргу від 13 лютого 2013 року № 18.

Визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області від 13 лютого 2013 року № 159 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески та № 160 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Управління подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Управлінням була проведена позапланова перевірка ТОВ «Технобуд» щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів за період з 1 квітня 2004 року до 6 лютого 2013 року.

За результатами перевірки 7 лютого 2013 року складено акт № 8, яким було встановлено порушення позивачем пункту 6 частини 2 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: донараховано 1171,27 грн. до фонду заробітної плати за жовтень 2010 року, і відповідно донараховано страхові внески на суму 388,86 грн. та утримання із заробітної плати на суму 23,42 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) та пункту 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/86631058 відповідачем винесена вимога № 18 від 13 лютого 2013 року про сплату боргу (недоїмка зі сплати страхових внесків).

Рішенням № 159 від 13 лютого 2013 року відповідачем встановлено приховування (заниження) сум заробітної плати на які нараховуються страхові внески за жовтень 2010 року (пункт 3 частини 9 статті 106 Закону).

Рішенням № 160 від 13 лютого 2013 року Управлінням встановлено донарахування сум своєчасно не обчислених страхових внесків за жовтень 2010 року (пункт 6 частини 2 статті 17 Закону).

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» фізичні та юридичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності є страхувальниками для фізичних осіб, що працюють у них на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а згідно зі статтею 15 Закону - платниками страхових внесків.

Згідно статті 17 Закону страхувальники зобов'язані своєчасно нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески до Пенсійного фонду.

Статтею 19 цього Закону встановлено що страхові внески нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі які визнаються згідно з нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий період до 20-го числа.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно з пунктом 3 частини 9 статті 106 Закону (на час спірних правовідносин) за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 106 Закону та п. 9.3.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України 21-1 за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт додаткового нарахування та сплати страхових внесків із заробітної плати ТОВ «Технобуд» у жовтні 2008 року, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копіями платіжних доручень, копією головної книги, що свідчить про фактичне перерахування позивачем страхових внесків за жовтень 2008 року в повному обсязі.

Проведення зазначених платежів проведено в строк, встановлений статтею 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, посилання Управління в касаційній скарзі на те, що відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 7.2.3. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 21-5 за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний базовий звітний період, за який донараховано таку суму, але не більше як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску є безпідставними, оскільки, позивачем було сплачено страхові внески у строк, визначений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і здійсненню сплати безумовно передувало нарахування такого внеску.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог та скасування спірних рішень Управління від 13 лютого 2013 року № 159 та №160 та вимоги від 13 лютого 2013 № 18.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.