Справа № 2а-1987/10/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м. Київ К/800/18861/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року

у справі № 2а-1987/10/1370

за позовом Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2010 року позов Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Залізничному районі м. Львова Львівської області ДПС; позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; відповідач) задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь держави 52 470,52 грн. податкового боргу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2010 року скасовано та прийнято нову - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року та прийняття нового рішення у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ДПІ у Залізничному районі м. Львова Львівської області ДПС проведено виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2006 року по 31 березня 2007 року, за результатами якої складено акт № 91/17-324/НОМЕР_1 від 03 серпня 2007 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/24319/10/17-324 від 08 серпня 2007 року, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 38 706,00 грн. (25 804,00 грн. - основний платіж, 12 902,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /0/24320/10/17-324 від 08 серпня 2007 року, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 11 904,40 грн. (11 564,40 грн. - основний платіж, 340,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Вказані податкові повідомлення-рішення отримано підприємцем 14 серпня 2007 року.

Крім того, позивачем здійснено розрахунок авансових платежів ФОП ОСОБА_3 на 2008 рік, за наслідками якого винесено податкове повідомлення № від 11 лютого 2008 року про визначення відповідачу суми податкового зобов'язання з авансової сплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 400,00 грн.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2181-III) податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-III передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Названі акти індивідуальної дії не скасовано в адміністративному або судовому порядку, проте визначені ними суми податкових зобов'язань не сплачено відповідачем у визначені Законом № 2181-III строки.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-III у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

В матеріалах справи наявні перша податкова вимога № 1/532 від 25 березня 2008 року та друга податкова вимога № 2/2019 від 08 жовтня 2008 року, які вручено підприємцю, що останнім не заперечується та свідчить про вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення з ФОП ОСОБА_3 податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Законом № 2181-III.

При цьому суд першої інстанції цілком обґрунтовано відхилив доводи відповідача про неправомірність визначення позивачем розглядуваних сум податкових зобов'язань, як на підставу для відмови в задоволенні позову, позаяк оцінка законності здійснених донарахувань перебуває поза межами даного судового провадження.

Адже, згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є стягнення заборгованості, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Законом № 2181-III, тощо.

В свою чергу, питання правомірності здійснених контролюючим органом донарахувань не охоплюється предметом заявленого позову, оскільки акти індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, якими відповідні суми податкових зобов'язань визначено, не є предметом позову в даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду справи здійснювати їх правовий аналіз.

В той же час, суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову Львівського окружного адміністративного суду про задоволення позову та відмовляючи в його задоволенні, дійшов висновку про те, що оскільки останнім днем для прийняття органом державної податкової служби рішення про результати розгляду повторної скарги відповідача на податкові повідомлення-рішення № /0/24319/10/17-324 від 08 серпня 2007 року та № /0/24320/10/17-324 від 08 серпня 2007 року або рішення про продовження терміну розгляду такої скарги в даному випадку було 29 листопада 2007 року, а в матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідного рішення на адресу підприємця, то за правилами підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-III його скарга вважається повністю задоволеною.

Проте, такі доводи суду спростовуються долученою позивачем до матеріалів справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про отримання ФОП ОСОБА_3 рішення про продовження терміну розгляду повторної скарги 28 листопада 2007 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вимагав від податкового органу надати цей доказ, не створив стороні необхідні умови для встановлення фактичних обставин у справі.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення Львівського апеляційного адміністративного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частин 2, 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, належно оцінити докази, зокрема, перевірити достовірність поданого позивачем повідомлення про вручення поштового відправлення та, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності із нормами законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.