Справа № 813/1848/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Справа № 876/10233/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства ТФ «Гранат» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом приватного підприємства ТФ «Гранат» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова про визнання неправомірними дій, скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У березні 2013 року позивач ПП ТФ «Гранат» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДПІ у Сихівському районі м. Львова, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив : 1) визнати неправомірними дії відповідача та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 25.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 26250 грн. (в т.ч. за основним платежем 2100 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 5250 грн.); 2) визнати неправомірними дії відповідача та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 25.12.2012 р., яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 25000 грн. (в т.ч. за основним платежем 20000 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 5000 грн.).

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодився позивач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач ПП ТФ «Гранат» включив суми ПДВ, сплачені ним у складі ціни придбання товарів, підтверджені податковими накладними, які виписані ПП «Західбудстиль». При цьому, договором поставки товару № 100101 від 10.01.2012 року укладеним між позивачем та ПП «Західбудстиль» не було домовлено про поставку товару та немає товарно-транспортних накладних, оскільки товар поставлявся за рахунок контрагента. Зазначає апелянт, що судом першої інстанції було безпідставно взято до уваги покази директора ПП «Західбудстиль», оскільки такі були взяті при досудовій перевірці правоохоронними органами, а кримінальне провадження стосовно директора ПП «Західбудстиль» у вчиненні фіктивного підприємництва закрито. Також зазначає апелянт, що договірні відносини позивача із ТзОВ «Дельта-принт» за договором № 100102 від 10.01.2012 року щодо виконання інформаційно-консультаційних послуг були реальними і фактично виконаними, а твердження відповідача про нікчемність такого договору суперечить чинному законодавству. Договірні відносини із ТзОВ «Дельта-принт» підтверджуються актом здавання-приймання виконаних робіт та податковою накладною, а розрахунки проводились у безготівковій формі. Звертає увагу апелянт на те, що відповідно до положень ПК України сума ПДВ включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару і саме ПП «Західбудстиль» та ТзОВ «Дельта-принт» мають сплачувати даний податок до бюджету.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 25.06.2013 р. та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період з 22.11.2012 року по 28.11.2012 року відповідачем ДПІ у Сихівському районі м. Львова було проведено позапланову виїзну перевірку позивача ПП ТФ «Гранат» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків з ПП «Західбудстиль», ТОВ «Дельта-принт». За результатами перевірки складено Акт № 2283/22-20/36312901 від 05.12.2012 року (а.с. 6-14).

У вказаному акті перевірки зазначено, що позивачем порушено вимоги п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 21000 грн., в т.ч. за 1-й квартал 2012 р. в сумі 19510 грн., за 1-е півріччя 2012 р. в сумі 21000 грн.; та вимоги п.198.3, п.198.4 ст.198 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 20000 грн., в тому числі за січень 2012 р. в сумі 8667 грн., за лютий 2012 р. в сумі 11333 грн.. Такі висновки податкового органу ґрунтуються на твердженнях про те, що позивачем протягом розглядуваного періоду безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за господарськими договорами з контрагентами ПП «Західбудстиль», ТОВ «Дельта-принт». На думку ДПІ такі договірні відносини мали безтоварний і нікчемний характер, не спричинили реального настання правових наслідків.

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 05.12.2012 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення : № від 25.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 26250 грн. (в т.ч. за основним платежем 2100 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 5250 грн.); № від 25.12.2012 р., яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 25000 грн. (в т.ч. за основним платежем 20000 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 5000 грн.) (а.с. 15, 53).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень позивача ПП ТФ «Гранат» про необґрунтованість висновків податкового органу та щодо правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень від 25.12.2012 року, з врахуванням наступного.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.4 ст.198 ПК України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, і повинні мати визначені обов'язкові реквізити. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили реальність виконання договору поставки № 100101 від 10.01.2012 р. укладеного позивачем із ПП «Західбудстиль» (а.с. 54), а саме : акти приймання ТМЦ, товаро-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ, докази щодо складського обліку товару та його подальшого використання.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що здійснення поставки товару на будь-яких умовах поставки не звільняє учасників господарських відносин від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік.

Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким що не відбувся).

Так, у договорі поставки № 100101 від 10.01.2012 р. укладеного позивачем із ПП «Західбудстиль» відсутня інформація про такі істотні умови поставки, як асортимент, кількість та вартість товару, не вказано спосіб поставки товару, ким та за чий рахунок, не зазначено яким чином відбувається формування ціни. А тому такий договір не може бути підставою для виникнення та здійснення прав та обов'язків сторін, які у ньому передбачені.

Отже, є обґрунтованими висновки суду першої інстанції та податкового органу про безтоварний характер господарських операцій ПП ТФ «Гранат» з ПП «Західбудстиль» та незаконне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинах з цим контрагентом.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що реальність виконання укладеного між позивачем та контрагентом ТОВ «Дельта-принт» договору № 100102 від 10.01.2012 р. щодо надання інформаційно-консультаційних послуг, факт отримання позивачем таких послуг і їх використання у власній господарській діяльності не підтверджуються належними доказами.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність достатніх спеціальних знань у працівників ТзОВ «Дельта-принт», як виконавців по Договору № 100102 від 10.01.2012 р., зокрема, знань в галузі юриспруденції, діловодства та документообігу підприємств, бухгалтерської та податкової документації.

Також наданий позивачем Акт здавання-приймання виконаних робіт (а.с. 22, 129), не містить такого обов'язкового реквізиту, як зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, відсутня інформація про фактично понесені витрати на здійснення цих робіт.

Надані позивачем документи на підтвердження господарських операцій щодо надання-отримання інформаційно-консультаційних послуг (а.с. 22, 27, 129, 130, 131-132, 138) можуть бути належним первинними документами для цілей ведення податкового обліку лише у разі фактичного здійснення господарських операцій.

Судом першої інстанції вірно враховано вимоги податкового законодавства і обставини справи щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій за вказаним вище договором між позивачем і ТзОВ «Дельта-принт», а тому зроблено вірний висновок про безпідставність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту вартості отриманих від ТзОВ «Дельта-принт» інформаційно-консультаційних послуг в сумі 24000 грн..

Також, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача, оскільки позивачем не конкретизовано і не обгрунтовано які саме дії відповідача оскаржуються і в чому полягає їх неправомірність.

З врахування наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу приватного підприємства ТФ «Гранат» - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом приватного підприємства ТФ «Гранат» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова про визнання неправомірними дій, скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк