Справа № 2а-1601/10/1070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/38112/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Маринчак Н.Є., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011 у справі № 2а-1601/10/1070

за позовом Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Товариства, з урахуванням уточнень, про стягнення заборгованості з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 64 678,57 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача податковий борг у сумі 64 678,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості надано не було, а тому заявлена сума заборгованості підлягає стягненню.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги касаційної скарги, крім іншого, обґрунтовані недотриманням контролюючим органом процедури стягнення заборгованості, передбаченої Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 по 31.12.2008, за підсумками якої складено акт від 13.05.2009 та встановлено порушення пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" внаслідок неперерахування до бюджету суми податку з доходів фізичних осіб із орендної плати за земельні частки (паї) та майнові паї.

Згідно з наданим Державною податковою інспекцією розрахунком, сума заборгованості по податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2006 по 31.12.2008 складає 64 678,57 грн., яка виникла внаслідок несплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання визначеного платником податку шляхом подачі розрахунку за формою № 1 ДФ.

Так, у преамбулі Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" зазначено, що "цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення".

Статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування" визначено, що до загальнодержавних податків і зборів належить податок з доходів фізичних осіб.

Отже, Закон № 2181-III застосовується до стягнення коштів, встановлених Законом про систему оподаткування податків і зборів (обов'язкових платежів) і санкцій за порушення, пов'язані зі сплатою виключно цих платежів.

Згідно п. 1.2. ст. 1 Закону № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб виникло у відповідача на підставі Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб".

Оскільки нормами цього Закону не визначено окремого порядку при стягненні коштів з підприємств та фізичних осіб, його застосування провадиться у порядку, встановленому Законом № 2181-III.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені Законом № 2181-III строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу, внаслідок чого до платника податків застосовуються заходи щодо стягнення боргу.

Податковий борг - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов'язання (п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку.

Порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6-15 Закону № 2181-III. При цьому ці норми не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов'язання.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 зазначеного Закону стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

Саме після настання зазначених у п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-III обставин та з урахуванням строку, передбаченого пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону, виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, розглядаючи справи про стягнення заборгованості з платників податку, суди повинні досліджувати і питання щодо порядку стягнення такої податкової заборгованості.

Розв'язуючи спір, суди попередніх інстанцій не дослідили, чи вживалися податковим органом відповідні заходи з погашення податкового боргу, про стягнення якого заявлено позовні вимоги.

Крім того, згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Суди попередніх інстанцій зазначені вимоги процесуального закону порушили, оскільки не врахували посилання відповідача щодо відповідності розміру податкової заборгованості, заявленої до стягнення у цій справі, з огляду на зарахування сплачених податником податків податкових зобов'язань, визначених у розрахунку сум доходу за формою № 1 ДФ, у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше.

Також, у порушення ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували, чи належать до об'єктів оподаткування відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" доходи у вигляді орендної плати за земельні частки (паї) та майнові паї, незважаючи на те, що вони були внесені платником податку до розрахунку сум доходу за формою № 1 ДФ.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011 у справі № 2а-1601/10/1070 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Н.Є. Маринчак

А.О. Рибченко