Справа № 808/7969/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

23 березня 2015 року (о 09 год. 27 хв.) Справа № 808/7969/14 Провадження № ДО/808/968/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії

головуючого судді Батрак І.В.,

судді Калашник Ю.В.,

Семененко М.О.,

за участю секретаря Батечко М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Торезантрацит»

до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

до Міністерства фінансів України

до Державної казначейської служби України

про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення недоотриманих коштів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Державне підприємство «Торезантрацит» (далі - ДП «Торезантрацит», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач 1), Міністерства фінансів України (далі - відповідач 2), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 3), в якому просить:

визнати неправомірною бездіяльність відповідача 2 щодо неприйняття заходів з фінансування державної підтримки на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам, що включається до собівартості готової товарної вугільної продукції за вересень-жовтень 2014 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»;

визнати неправомірною бездіяльність відповідача 1 щодо неперерахування державної підтримки на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам, що включається до собівартості готової товарної вугільної продукції за вересень-жовтень 2014 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»;

стягнути з відповідача 1 та відповідача 3 державну підтримку на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам, що включається до собівартості готової товарної вугільної продукції за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 33 533 000,00 грн.;

зобов'язати відповідача 2 профінансувати виплату позивачу державної підтримки на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам, що включається до собівартості готової товарної вугільної продукції за вересень-жовтень 2014 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» у розмірі 33 533 000,00 грн.

На обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві, зокрема, зазначає, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», спільного наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 24.02.2014 №209/114 затверджено паспорт бюджетної програми на 2014 рік. за КПКВК1101110 «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції», завданням якої є забезпечення своєчасної виплати заробітної плати працівникам вугледобувних підприємств державного сектору економіки. Вказує, що відповідно до витягу із зведеного кошторису на 2014 рік позивачу (08057) затверджені відповідні бюджетні асигнування по КВК (110). В результаті змін бюджетні асигнування позивача по КПКВК 1101110 за період січень - жовтень 2014 року склали на загальну суму 247 046 000,00 грн. Згідно інформації про план-факт бюджетних коштів ДП «Торезантрацит» за січень - жовтень 2014 одержано бюджетних коштів на загальну суму 213 513 000,00 грн., залишок недоотриманих бюджетних коштів складає 33 533 000,00 грн., у зв'язку із чим у позивача виникла заборгованість з оплати праці за вересень-жовтень 2014 року.

09.12.2014 на адресу суду від відповідача 1 надійшли заперечення на позовну заяву (вх. № 50991), у яких зазначено, що Міненерговугілля не може вживати заходів щодо фінансування позивача з метою державної підтримки вугільної галузі, оскільки підприємство не зареєстровано та не проводить свою діяльність на контрольованій українською владою території. Крім того, пояснює, що позивача профінансовано за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції» у сумі 213 513 000,00 грн. за січень-серпень 2014 року, що становить 100% від плану за цей період. Вказаною програмою передбачена державна підтримка на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції надається за умови здійснення видобутку вугілля, виробництва з нього товарної продукції та відповідно до звітності, що надається до Міненерговугілля та Мінфіну. Проте, починаючи з вересня 2014 року позивач припинив реалізацію готової вугільної продукції через ДП «Вугілля України», тому відповідач 1 не може здійснювати заходи щодо фінансування вказаного підприємства.

Крім того, відповідач 2 надав до суду 09.12.2014 заперечення на адміністративний позов (вх. №51155), згідно яких у зв'язку з проведенням антитерористичної операції призупинено казначейське обслуговування одержувачів бюджетних коштів, які розташовані на території, де здійснювалась антитерористична операція та відповідно до Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Крім того, вказує, що відповідно до наказу Міненерговугілля від 25.11.2014 №841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» з 28.11.2014 припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, згідно з додатком, до якого віднесено і позивача. просить розглянути справи без участі представника відповідача 2.

15.12.2014 до суду надійшли заперечення проти адміністративного позову (вх. №52269) від відповідача 3. Так, щодо застосування законодавства України про організацію діяльності бюджетних установ на території проведення АТО відповідач посилається на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей та розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» та зазначає, що державна підтримка вугільної галузі не надається підприємствам, які зареєстровані та проводять свою діяльність на тимчасово неконтрольованій території. Також вважає, що у поданій заяві позивач на власний розсуд і без жодних доказів та обґрунтувань вимагає у суду здійснити стягнення коштів у розмірі 33 533 000,00 грн. з відповідача 3, при цьому, позивач не навів доводів і не надав жодних доказів неправомірності дій відповідача 3.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте 23.03.2015 надав до суду клопотання (вх. № 12156) про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін, за наявними у справі матеріалами.

У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ДП «Торезантрацит» (ідентифікаційний код 32366906) засновано на державній формі власності згідно з наказом Мінпаливенерго України від 26.05.2005 № 237 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, створеного відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 № 1085/2010.

Крім того, відповідно до п.2.2 статуту позивача основними напрямками діяльності підприємства, зокрема, є підземне видобування кам'яного вугілля (пп. 2.2.1), агломерація кам'яного вугілля (пп.2.2.2).

Позивач зареєстрований як юридична особа 29.04.2003, місцезнаходження юридичної особи: 86600, Донецька область, м. Торез, вул. Енгельса, будинок 88, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» були передбачені видатки за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової вугільної товарної продукції» у сумі 109 879 802 000 грн. (додаток № 3 до Державного бюджету України на 2014 рік, код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 1101110). Головним розпорядником зазначеної бюджетної програми визначено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Паспорт бюджетної програми на 2014 рік Міністерства енергетики та вугільної промисловості України за КПКВК 1101110 «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції» затверджений спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України і Міністерства фінансів України від 24.02.2014 № 209/114, з подальшим внесенням до нього змін спільним наказом від 23.05.2014 № 375/620.

Згідно кошторису бюджетного фінансування зі змінами та доповненнями, бюджетні асигнування ДП «Торезантрацит» по КПКВК 1101110 за період січень - жовтень 2014 року склали на загальну суму 247 046 000,00 грн. При цьому, за період січень-жовтень 2014 року отримано бюджетних коштів на загальну суму 213 513 000,00 грн. Залишок недоотриманих бюджетних коштів складає 33 533 000,00 грн.

Вважаючи бездіяльність щодо недоплати Міністерством енергетики та вугільної промисловості України бюджетних коштів у сумі 33 533 000,00 грн. неправомірною, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вказаної суми.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України; приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу; розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання, здійснює аналіз показників виконання бюджетних програм; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції», визначений Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 153 (далі - Порядок № 153).

Відповідно до п.2 та 5 Порядку№ 153 Міненерговугілля як головний розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми: розподіляє бюджетні кошти між вугледобувними підприємствами, якщо вартість продукції за прогнозованими цінами не покриває прогнозованих витрат, що включаються до її собівартості; визначає для кожного вугледобувного підприємства прогнозовану вартість продукції та прогнозовані витрати, що включаються до собівартості продукції, без урахування суми амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів; затверджує в установленому порядку обсяг бюджетних коштів у розрізі вугледобувних підприємств з урахуванням того, що він не може перевищувати стовідсоткового покриття прогнозованих збитків вугледобувного підприємства.

Одержувачами бюджетних коштів є вугледобувні державні підприємства та господарські товариства, 100 відсотків акцій яких належить державі (п.2 Порядку № 153).

Пунктом 10 Порядку № 153 визначено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості перераховує бюджетні кошти вугледобувним підприємствам на окремі рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби, із зазначенням напрямів їх використання, у тому числі у платіжних дорученнях.

У відповідності до п. 11 Порядку № 153 відкриття рахунків, реєстрація, облік бюджетних зобов'язань в органах Державної казначейської служби та операції, пов'язані з використанням бюджетних коштів, проводяться в установленому законодавством порядку.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України визначено, що Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

Таким чином, ДП «Торезантрацит» є належним одержувачем бюджетних коштів за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції», а відповідач 1 є головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем вказаної бюджетної програми.

Матеріалами справи встановлено, що спору між сторонами з приводу наявності у позивача права на отримання бюджетних коштів не має. Спір виник внаслідок того, що ДП «Торезантрацит» знаходиться на території, яка наразі непідконтрольна органам державної влади, що унеможливлює належне виконання бюджетної програми.

Так, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (додається, таємно).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669 (далі - Закон №1669), який набрав чинності 15.10.2014.

Періодом проведення антитерористичної операції за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону №1669, встановлено час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Правління Національного Банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06.08.2014 № 466 призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

07.11.2014 Кабінету Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» № 595, пунктом 2 якої установлено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 595 міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 01.12.2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Крім цього, вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 2 Тимчасового порядку закріплено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п.7 Тимчасового порядку, державна підтримка вугільної галузі надається підприємствам, які зареєстровані та провадять свою діяльність на контрольованій території.

При цьому, приписами Тимчасового порядку передбачена можливість переміщення установи на контрольовану територію, і таке переміщення, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (п.п.4, 6).

Пунктом 11 Тимчасового порядку визначено, що установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Так, згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07.11.2014 № 1085-р місто обласного значення м. Торез Донецької області, на території якого знаходиться позивач, віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач зареєстрований та проводить свою діяльність на території, яка не контролюється органами державної влади, переміщення позивача на контрольовану територію не відбулось, доказів протилежного позивач суду не надав, то до повернення згаданої території під контроль української влади або переміщення позивача на контрольовану територію, відповідач 1 не може вживати заходів щодо фінансування ДП «Торезантрацит» з метою державної підтримки вугільної галузі.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, призупинено казначейське обслуговування одержувачів бюджетних коштів, які розташовані на території, де здійснюється антитерористична операція.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що відповідачем доведена правомірність бездіяльності, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1. ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (далі - Закон № 3674-VІ) судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як встановлено пп.1 п.3 ч. 2 ст.4 Закону № 3674-VІ за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 487,20 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. - 487,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит» (ідентифікаційний код 32366906) на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Батрак

Суддя Ю.В.Калашник

Суддя М.О.Семененко