Справа № 826/2153/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 березня 2015 року 08:15 справа №826/2153/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва
треті особи1. Десята Київська державна нотаріальна контора 2. Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва Кошель Сергій Михайлович
провизнання протиправною постанови та зняття арешту

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва Кошель Сергій Михайлович (далі по тексту - Державний виконавець) за участю третьої особи - Десятої Київської державної нотаріальної контори (далі по тексту - третя особа 1), в якому, з урахуванням подальших уточнень, просить визнати протиправною постанову Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва від 16 жовтня 2007 року АК №425482 про накладення арешту на майно та зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва зняти арешт з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження 6204402, накладений на підставі такої постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2153/14; залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції міста Києва (далі по тексту - ВДВС Дніпровського РУЮ); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2015 року замінено первинного відповідача - Державного виконавця на ВДВС Дніпровського РУЮ (далі по тексту - також відповідач), а Державного виконавця залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні 18 березня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача та третіх осіб до суду не прибули.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третіх осіб, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11 березня 2015 року зареєстровано обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1.

Вказане обтяження зареєстровано 11 грудня 2007 року за №6204402 Десятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС Дніпровського РУЮ від 16 жовтня 2007 року АК №425482.

Позивач зазначає, що арешт на вказану вище квартиру накладено протиправно, оскільки її власник - померлий ОСОБА_4, не є стороною у виконавчому провадженні, а накладене обтяження порушує права позивача, як спадкоємця, та перешкоджає оформленню спадщини.

Відповідач та треті особи письмового заперечення проти позову чи письмових пояснень до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що постановою Державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 16 жовтня 2007 року АК №425482 при примусовому виконанні виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2006 року №2-467 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 34 366,85 грн., накладено арешт на все майно ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, та заборонено боржнику здійснювати відчуження будь-якого майна.

Відповідно до положень статті 55 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Таким чином, з метою забезпечення реального виконання рішення та реалізації майна боржника державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Суд звертає увагу на не надання позивачем доказів, які б підтверджували, що арешт у межах спірних правовідносин на квартиру АДРЕСА_1, накладено з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження"; зокрема, матеріали справи не містять доказів, які б спростовували правовірність відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2006 року №2-467 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 34 366,85 грн., або доказів того, що спірна квартира не належить боржнику - ОСОБА_5.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною постанови Державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 16 жовтня 2007 року АК №425482 документально не підтверджуються.

Вирішуючи решту позовних вимог про зняття арешту зі спірного нерухомого майна, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав; у даному випадку для задоволення позову про зняття арешту з майна необхідно довести право позивача на арештоване майно.

Позивач переконаний, що наявність арешту на спірній квартирі перешкоджає реалізації його права, як спадкоємця, на спадщину та у подальшому розпоряджатися нерухомим майном.

На підтвердження права спадкування на майно померлого ОСОБА_7, у тому числі квартири АДРЕСА_1, позивач надав суду копії наступних документів: витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, довідку житлово-експлуатаційної організації про те, що ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, свідоцтва про смерть ОСОБА_7 та свідоцтва про народження ОСОБА_1

Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що померлий ОСОБА_7 був власником квартири АДРЕСА_1, оскільки надана позивачем інформація з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11 березня 2015 року свідчить, що власником вказаної квартири значиться ОСОБА_5.

Інших доказів, які б підтверджували, що померлий ОСОБА_7 був власником арештованого майна, та право спадкування ОСОБА_8 матеріали справи не містять, з урахуванням чого суд приходить до висновку про недоведеність факту порушеного права.

З огляду на зазначене, правові підстави для зняття арешту з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на лист ВДВС Дніпровського РУЮ від 05 лютого 2015 року №35255, яким повідомлено про станом на 05 лютого 2015 року виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 34 366,85 грн. на виконанні не значиться, оскільки зазначене не є самостійною підставою для зняття арешту у разі не доведення права на спірне майно.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окружним адміністративним судом міста Києва не виявлено невідповідності дій відповідача вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги про зняття арешту з майна, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко