Справа № 817/275/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/275/15

02 березня 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Цвіркун О.О. за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з позовом до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.11.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» у розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виявивши помилку у податковому розрахунку за формою 1-ДФ за 1 та за 2 квартали 2014 року, що виявилось у зазначенні 9-ти цифр 10-ти значного податкового номера платника податків у графі 1, позивач подав податковому органу уточнюючі розрахунки за формою 1-ДФ за 1 та за 2 квартали 2014 року у зв'язку і виправленням самостійно виявлених помилок. Як зазначив позивач, самостійно виявлені помилки зрештою не призвели до зміни податкового зобов'язання щодо сплати податку на доходи фізичних осіб або зміни платника податку, що виключає також обов'язок платника податку сплатити суму недоплати та штраф відповідно до пункту 50.1 статі 50 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI. Однак, за результатом камеральної перевірки позивача податковий орган виніс оспорюване податкове повідомлення-рішення про сплату штрафу за порушення порядку заповнення податковими агентами податкового розрахунку, без урахування подання позивачем уточнюючих розрахунків та самостійного виправлення помилок до моменту проведення камеральної перевірки відповідачем. Вважаючи такі дії та висновки податкового органу протиправними, позивач оскаржив до суду спірне податкове повідомлення-рішення, яке вважає протиправним та просить суд скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Пунктом третім частини першої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд відкладає розгляд справи у разі неприбуття в судове засідання відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

З припису даної норми слідує, що таке правило не застосовується у разі неприбуття до суду представника суб'єкта владних повноважень.

Частиною четвертою цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи, заслухавши думку представника позивача, суд на місці ухвалив провести судовий розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, у листопаді 2014 року службовою особою відповідача проведена камеральна перевірка податкових розрахунків за формою 1-ДФ за 1 та 2 квартали 2014 року.

За результатом перевірки складений акт від 06.11.2014 року №566/17/НОМЕР_1, згідно якого встановлено порушення позивачем підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, підпунктів 3.1.7, 3.1.13, пунктів 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 статті 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, а саме: арифметичну (методологічну) помилку (порушення), що не вплинула на розрахунки з бюджетом.

За наслідком перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 11.11.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» у розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з рішенням податкового органу про застосування штрафної санкції, позивач оскаржив прийняте податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте скарги залишені без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

В силу статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податковою кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податкова декларація, розрахунок (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Як передбачено пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, вважається прийнятою, зокрема у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 51.1. статті 51 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок податкового агента подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Як передбачено пунктом 50.1. статті 50 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як встановлено у ході судового розгляду, позивачем було подано відповідачу податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум, утриманих з них податку за 1 та 2 квартали 2014 року з помилкою у графі 1 в частині числового значення податкового номера фізичної особи, яка полягала у зазначенні 9-ти значного номера замість 10-ти значного, тобто відсутність однієї цифри у номері.

По тому, 26.09.2014 року позивач подав контролюючому органу уточнюючі розрахунки за формою 1-ДФ в електронному вигляді за 1 та за 2 квартали 2014 року, якими допущені та самостійно виявлені помилки були виправлені.

Вказані обставини свідчать про те, що за індивідуальним 9-ти значним податковим номером фізична особа-платник не була визначена, а виправлення відповідної помилки надало змогу визначити платника податку, відтак, виправлення означеної помилки не призвело до зміни податкового зобов'язання або зміни одного платника на іншого.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається про невизнання податковим органом поданих позивачем уточнюючих розрахунків податковою звітністю за відсутністю відповідних повідомлень.

Пунктом другим статті 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено накладення штрафу у розмірі 510 гривень за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Однак при цьому цією ж нормою Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вказані штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Оскільки позивачем було самостійно виявлено арифметичну помилку у цифровому значенні податкового номера фізичної особи платника податку, яка не вплинула на розрахунки із бюджетом та не змінила особу платника, оскільки індивідуальні податкові номери фізичних осіб складаються без винятку із 10 цифр, суд зазначає, що висновки відповідача про зміну платника податків за таких обставин є помилковим, оскільки за 9-ти значним податковим номером платник податку не вважається визначеним, а усунення помилки, що полягало у зазначенні останньої 10-ої цифри податкового номера платника, наразі визначило платника та надало змогу його ідентифікувати.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч визначеному Кодексом адміністративного судочинства України процесуальному порядку, відповідач-суб'єкт владних повноважень не подав суду жодних доказів в обґрунтування обставин, покладених в основу спірного рішення суб'єкта владних повноважень, як і не навів жодних доводів правомірності оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн., доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.11.2014 року №, згідно з яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» у розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 березня 2015 року.