Справа № 813/890/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року № 813/890/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Міклюша Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, -

Встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області від 31.12.2014 №, визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 № та визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 29.12.2014 №.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю виставлення оспорюваного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, оскільки позивач використовував власні транспортні засоби для здійснення господарської діяльності, їх реєстрація на фізичну-особу підприємця чинним законодавством не передбачена, відтак у позивача є право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість. Зазначає, що на підтвердження здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагенами були надані усі первинні документи, зокрема, податкові накладні, на підставі яких позивач включив суми ПДВ до податкового кредиту.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, вказаних в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач подав письмове заперечення, проти позову заперечує з тих підстав, що за наслідками проведеної перевірки з'ясовано факти, за якими платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 15.12.2014 №57/1702/НОМЕР_1, яким встановлено порушення ч.2 п.1 ст. 7 Закону Україн від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого занижено розмір бази нарахування єдиного внеску за 2013 рік на 64066,66 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - на 18078,00), занижено розмір внеску на 6273,07 грн; п.198.6 ст. 198 ПКУ - завищення податкового кредиту з ПДВ на 16714 грн, а саме: за березень 2013 року - на 5743,00 грн, за травень 2013 року - на 10971,00 грн; п.п.177.5.1 п.177.5 ст. 177 ПКУ - несвоєчасна сплата податкових зобов'язань (авансових платежів) з податку на доход фізичних осіб - на протязі 2013 року.

На підставі акта перевірки 15.12.2014 №57/1702/НОМЕР_1 ДПІ у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 31.12.2014 №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 16714 грн, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 №Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 6273,07 грн та прийнято рішення від 29.12.2014 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом лоходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 627,30 грн.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки податковим органом враховано висновки попередньої документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012. За результатами вказаної перевірки встановлено заниження розміру чистого оподатковуваного доходу, задекларованого позивачем за 2012 рік на 64066,66 грн.

У зв'язку з цим перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, встановлено порушення п.1 ст. 7 Закону Україн від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме заниження розміру суми доходу, отриманого від здійснення діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2012 рік на 64066,66 грн.

Відповідно до акта перевірки контролюючим органом встановлено завищення суми витрат за 2012 рік ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 64066,66 грн, чим порушено п.138.1 ст.138, п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України. Податковий орган вважає, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування не мав права включати до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування тощо), однак останній включив до складу витрат 2012 року вартість придбаних автозапчастин та інших послуг на загальну суму 32877,82 грн. та вартість дизпалива, придбаного у січні 2012 в ТОВ «Золотий Екватор» на загальну суму 31188,84 грн, проте доходу від надання послуг, на підставі яких було включено цю суму витрат до декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік за наслідками перевірки не встановлено.

З акта перевірки судом встановлено, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість 26.01.2007 свідоцтво №100015845, видане ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області. Основним видом діяльності позивача визначено - вантажний автомобільний транспорт. На ім'я ОСОБА_1 зареєстровано вантажні автомобілі марки DAF TG47, сідловий тягач та марки MAN26.463, сідловий тягач.

Відповідно до Цивільного кодексу України суб'єктів цивільних правовідносин поділено на дві категорії - юридичні та фізичні особи. І виходячи з цього за фізичною особою законодавством закріплено право приватної власності на все майно (як рухоме так і нерухоме), яким така фізична особа володіє, користується і розпоряджається. Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе (підприємницької або незалежної професійної), суб'єктом права приватної власності виступає саме фізична особа, а не підприємець. Не передбачено і законодавчих підстав вважати майно, що перебуває у приватній власності фізичної особи, основним фондами суб'єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем. Використання власного майна для здійснення, зокрема, підприємницької діяльності є одним із способів розпорядження майном фізичної особи.

Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Оподаткування будь-яких доходів фізичних осіб регламентується Податковим кодексом України, зокрема, статтею 177 якого передбачено, що об'єктом оподаткуваня є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Чинним законодавством передбачено, що до переліку витрат фізичної особи-підприємця, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

До витрат операційної діяльності відносять витрати, визначені пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.5 пункту 138.10, пунктом 138.11 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.8 Податкового кодексу України до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною г) пункту 138.8.5 Податкового кодексу України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необороних активів загальновиробничого призначення.

Як слідує із системного аналізу ст. 52 Цивільного кодексу України, суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Також вказаний суб'єкт господарювання проводить діяльність без формування статутного та інших фондів.

Відтак, чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується суб'єктом господарювання-фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, яке належить цій фізичній особі.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затв. постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998р., передбачено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється лише за юридичними та фізичними особами (п.6), тобто, реєстрація транспортних засобів за суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами чинним законодавством не передбачена.

З акта перевірки судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у витрати за 2012 рік включив вартість придбаних автозапчастин на ремонт вантажних автомобілів, які належать йому як фізичній особі та які він використовує у власній господарській діяльності, та інших послуг на загальну суму 32877,82 грн за взаємовідносинами з ПП «Шипшина» на суму 4346,зз грн, ТОВ «Інтертрансгруп» на суму 672,00 грн, ТОВ «ТРАК МАРКЕТ» на суму 879,08 грн, ТОВ «Венол Україна» на суму 2000,00 грн, ФОП ОСОБА_4 на суму 2914,58 грн, ПП «Автосезони» на суму 12848,33 грн, ТзОВ «Тідісі-Дальнобой» на суму 5698,00 грн, ТОВ «КПП Центр» на суму 2519,83 грн, ТзОВ «Електро-Захід» на суму 1000,00 грн. Також позивач включив у вартість витрат за 2012 рік вартість дизпалива, придбаного у січні 2012 у ТОВ «Золотий Екватор» на суму 31188,84 грн.

Суд вважає, що дані витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів, в даному випадку це витрати на придбання запасних частин, технічне обслуговування та ремонт власних вантажних автомобілів, які використовуються у господарській діяльності, повністю відносяться до загальновиробничих витрат та ці витрати є складовою витрат операційної діяльності, отже твердження податкового органу про заниження суми доходу, отриманого від здійснення діяльності, на який нараховується єдиний внесок на 64066,66 грн є неправомірним, отже підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 № та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.12.2014 №.

Також, податковим органом перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено його завищення на 16714,00 грн.

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Для підтвердження факту правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту позивачем надані та дослідженні в судовому засіданні податкові накладні, які оформлені згідно вимог чинного законодавства, а саме: від 31.03.2013 №84718 на загальну суму 34456,82 грн в т.ч. ПДВ - 5742,80 грн, від 31.05.2013 №898 на загальну суму 1724,62 в т.ч. ПДВ - 287,44 грн, від 22.05.2013 №26936 на загальну суму 288,00 грн в т.ч. ПДВ - 48,00 грн, від 08.05.2013 №32/007 на загальну суму 326,40 грн в т.ч. ПДВ - 54,40 грн, віж 17.05.2013 №70/007 на загальну суму 1204,00 грн в т.ч. ПДВ - 200,67 грн, від 20.05.2013 №83/5 на загальну суму 744,00 грн в т.ч. ПДВ - 124,00 грн, від 31.05.2013 №162/007 на загальну суму 1502,69 грн в т.ч. ПДВ - 250,45 грн, від 31.05.2013 №8075 на загальну суму 60037,80 грн в т.ч. ПДВ - 10006,30 грн.

Суд зауважує, що саме податкова накладна є підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем товарів/послуг: чи то оплату покупцем товару/послуг чи отримання товару/послуг від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Податкові накладні виписані зареєстрованими в установленому законом порядку суб'єктами господарювання, платниками податку на додану вартість. Всі податкові накладні отримані позивачем від контрагентів, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме ст.201 Податкового кодексу України.

Первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Жодних зауважень щодо їх оформлення податковий орган не пред'являв.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління."

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області від 31.12.2014 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 29.12.2014 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 30.03.2015