Справа № 357/1055/15-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1055/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Дмитренко А.М.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача провести перерахунок і виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання дій щодо не здійснення їй нарахування та виплати з 01.01.2014 року державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними; зобов'язання провести їй з 01.01.2014 року перерахунок та виплатити заборгованість, а також проводити щомісячну виплату пенсії по другій групі інвалідності, встановивши її у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, відповідно до ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язання провести їй з 01.01.2014 року перерахунок та виплатити заборгованість, а також проводити щомісячну виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановивши її у розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, відповідно до ст.50, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 2 частини першої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 частини 8 ст. 183-2, п. 3 частини першої ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належить до числа потерпілих від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, перебуває на обліку в управлінні ПФУ у м. Білій Церкві і одержує пенсію по другій групі інвалідності від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, в розмір пенсії входить додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Листом Управлінні Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області від 14.01.2015 року №1735/С-01, 1736/С-01 позивачу на його звернення повідомлено, що пенсія, як інваліду ІІ групи щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1 виплачуються у розмірах, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 25 березня 2014 року №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», від 06.05.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час нарахування та виплати вказаних соціальних виплат діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно - правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно статті 63 вказаного Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Положеннями ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до першої категорії, інвалідам ІІ групи, розмір основної пенсії не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу пенсія та додаткова пенсія виплачувалися частково, у розмірі, визначеному відповідно до ПКМУ, а не як того вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу в порівняні з ПКМУ відповідач не правомірно виплачував вказані виплати в меншому розмірі ніж це передбачено ст.ст. 50, 54 зазначеного Закону.

Зі змісту приписів ст. 113 Конституції України випливає, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується, зокрема, законами України.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 19.06.2001 року № 9-рп/2001 зауважив, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України), а в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність і зміст законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що починаючи з 01 січня 2014 року Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 06 липня 2014 року не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі, визначеному постановами КМ України, а не відповідними Законами є неправомірними.

Апеляційна інстанція відзначає, що Закони України «Про державний бюджет на 2011 рік», «Про державний бюджет на 2012 рік» та «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлювали обмеження щодо виплат додаткових пенсій, доплат особам постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС та пенсії по інвалідності. Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п. 1 Прикінцевих положень Закону) такі обмеження не встановлені.

Натомість на підставі Закону України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 3 серпня 2014 року, «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» були доповнені п. 6-7, за яким було встановлено, що норми і положення ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Слід зауважити, що бюджетні закони приймаються на певний календарний рік та вичерпують свою дію по закінченню такого календарного року.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року щодо спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без будь-яких обмежень.

За таких обставин, позивач з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року мала право на пенсію як інвалід ІІ групи щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особа, віднесена до категорії 1, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно, відповідач з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року неправомірно нараховував та виплачував позивачу вказані соціальні виплати у розмірах, що передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 25 березня 2014 року №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», від 06.05.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

При цьому, колегія суддів зазначає, що розмір мінімальної пенсії за віком, визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Застереження з приводу поширення дії частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком. Разом з тим, розмір прожиткового мінімуму щороку встановлюється законом про державний бюджет України на відповідний рік.

Вирішуючи питання щодо періоду, за який підлягають задоволенню позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно позначок на конверті, позивач звернувся до суду 21.01.2015 року, просить суд здійснити нарахування та виплату соціальних виплат за період з 01.01.2014 року, відповідно позовні вимоги за період з 01.01.2014 року по 20.07.2014 року підлягають залишенню без розгляду.

Посилання апелянта на те, що про порушення своїх прав вона дізнався з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року, не можуть бути розцінені в якості поважної причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та прийняті до уваги. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Позовні вимоги стосуються щомісячних виплат, а тому строк коли особа мала дізнатись про порушення своїх прав наступав по закінченню кожного календарного місяця, коли їх отримувала.

Про порушення своїх прав позивач повинна була дізнатися з самого початку неправомірного нарахування пенсії, тобто з 1 січня 2014 року, а тому в даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку з дня звернення до суду, оскільки спірні правовідносини є триваючими.

Крім того, доводи апелянта з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року положеннями п. п. і) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на відміну від положень Конвенції строки, визначені ст.99 КАС України є процесуальними.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст.99 та 100 КАС України, суд першої інстанції повинен був адміністративний позов в частині вимог за період з 01.01.2014 року по 20.07.2014 року залишити без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 21.07.2014 року по 02.08.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 203 КАС України ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми процесуального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви без розгляду в частині вимог за період з 01.01.2014 року по 20.07.2014 року.

Разом з тим, колегія суддів приходив висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу основної та додаткової пенсії за період з 21.07.2014 року по 02.08.2014 року у розмірах, які є меншими ніж ті, що передбачені статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу основної та додаткової пенсії за період з 21.07.2014 року по 02.08.2014 року, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року - скасувати.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача провести перерахунок і виплату пенсії за період з 01.01.2014 року по 20.07.2014 року.

В інший частині ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві Київської області щодо неперерахування та невиплати ОСОБА_2 з 21.07.2014 по 02.08.2014 основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період з 21.07.2014 року по 02.08.2014 року пенсії як інваліду ІІ групи щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Білій Церкві Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 за період з 21.07.2014 року по 02.08.2014 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, виходячи з розміру 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених виплат.

В інший частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.