Справа № 804/20211/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Танцюри А.О.,
представника відповідача Макушенцевої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ 2000» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування акту, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, зобов'язання вчинити певні дії та заборону від вчинення дій,
08 грудня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ 2000» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про:
- зобов'язання Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів вилучити з автоматизованої Інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акту № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки;
- заборону Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів передавати та враховувати результати, висновки акту № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки.
Під час аналізу даних матеріалів відповідачем встановлено відсутність у ТОВ «Торенія» власних або орендованих основних фондів для зберігання та перевезення товарів, відсутність автомобільного чи іншого транспортного засобу, а також іншого устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутність трудових ресурсів. Також, ТОВ «Торенія» реалізувало ТОВ «РИМ 2000» товар, що ввезений на митну територію України, при цьому, відповідно до баз даних митних органів ТОВ «Торенія» не провадило зовнішньоекономічної діяльності - не імпортувало реалізований товар, вказаний товар ТОВ «Торенія» не придбавало у жодного із своїх контрагентів.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_6 - засновника та посадової особи ТОВ «Торенія» вбачається, що вказана особа у квітні 2012 року за винагороду стала посадовою особою та засновником вказаного підприємства, проте жодного фактичного відношення до його діяльності не має та участі в ній не приймала, фінансові документи підприємства не підписувала.
Також відповідач вказує, що висновки акту перевірки ніяким чином не порушують права позивача як платника податків, є суб'єктивною думкою ревізорів - інспекторів та носять виключно службовий характер. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно відомостей, які розміщені на сайті інформаційно-ресурсного центру (www. irc. gov.ua) встановлено, що видами діяльності позивача є: виробництво комп'ютерів і периферійного устаткування (Код КВЕД 26.20); Електромонтажні роботи (Код КВЕД 43.21); Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами (Код КВЕД 46.18); Оптова торгівля комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням (основний) (Код КВЕД 46.51); Ремонт комп'ютерів і периферійного устаткування (Код КВЕД 95.11); Оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткуванням (Код КВЕД 46.66); Комп'ютерне програмування (Код КВЕД 62.01); Консультування з питань інформатизації (Код КВЕД 62.02); Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (Код КВЕД 71.12).
Під час перевірки податковим органом використані наступні матеріали:
- акт ДПІ у Подільському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» щодо господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2013 по 31.01.2014 № 458/26-56-01-03/3809169 від 21.08.2014 з додатками;
- лист ТОВ «РИМ 2000» про надання інформації щодо взаємовідносин з ТОВ «Торенія» від 11.09.2014 № 495 та документи до нього;
- лист ТОВ «РИМ 2000» про надання інформації щодо взаємовідносин з ТОВ «Торенія» від 02.10.2014 № 529 та документи до нього;
- протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 31.03.2014;
- висновок експерта НДЕКЦ при Управлінні МВСУ на Південно-західній залізниці від 09.04.2014 № 107.
Крім того, відповідач вказує про те, що ТОВ «Торенія» реалізувало ТОВ «РИМ 2000» товар, що ввезений на митну територію України, однак при цьому відповідно до баз даних митних органів ТОВ «Торенія» з моменту своєї реєстрації до лютого 2014 року не провадило зовнішньоекономічну діяльність - не імпортувало реалізований товар. Відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Торенія» не придбавало у жодного зі своїх постачальників вказані товари, передані в подальшому ТОВ «РИМ 2000».
В акті від 14.11.2014 № 626/28-01-49-01-23646710, перевіряючі посилаються на покази директора ТОВ «Торенія» ОСОБА_6, який надав свідчення, що він не проводив фінансово - господарську діяльність, не складав та не подавав звітності про діяльність підприємства, не отримував електронні ключі та на підприємстві ТОВ «Торенія» не працював (а лише за окрему плату погодився стати засновникам та посадовою особою даної юридичної особи).
Як зазначає податковий орган в акті № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014, ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві отримано висновок від 09.04.2014 №107 по ТОВ «Торенія» експерта сектору технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичної експертизи НДЕКЦ при УМВС України на Південній Західній залізниці, у якому зазначено, що підпис від імені директора ТОВ «Торенія», гр. ОСОБА_6 у сертифікаті відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі «іВаnk 2UA» від 19.12.2013 у графі «Керівник організації підпис» - виконаний однією особою, а підпис від імені директора ТОВ «Торенія» у сертифікаті відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі «іВаnk 2UA» від 24.12.2012 у графі «Керівник організації підпис» - іншою особою.
Дослідивши надані сторонами докази та всі обставини даної справи, суд не погоджується із позицією відповідача, наведеною в акті від 14.11.2014 № 626/28-01-49-01-23646710 щодо вчинення правочинів між ТОВ «РИМ 2000» та ТОВ «Торенія» без наміру настання реальних правових наслідків, з огляду на наступне.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4.встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, у якому зазначено з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Також у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочин, укладений позивачем із ТОВ «Торенія» не спрямований на настання реальних правових наслідків через те, що за ланцюгом між попередніми контрагентами - постачальниками останнього, а саме: ТОВ «ЮРАЙ», ТОВ «СМТ ТАЙМ», ТОВ «ПЛАВТ СЕРВІС» податковим органом встановлена відсутність реального здійснення господарських операцій, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
У Листі Вищого адміністративного суду України від 06.05.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Отже, дослідженню судом підлягає факт реальності господарської операції між ТОВ «РИМ 2000» та ТОВ «Торенія», і реальність зміни майнового стану першого.
На виконання вказаного договору поставки ТОВ «Торенія» було поставлено позивачеві товар відповідно до видаткових накладних: № 441 від 23.12.2013 на суму 263915 грн. 80коп. та № 442 від 23.12.2013 на суму 271345грн. 09 коп.
Постачальником було сформовано та видано покупцеві податкові накладні № 441 від 23.12.2013 та № 442 від 23.12.2013, які відповідно до вимог Податкового кодексу України зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Товар отримано провідним спеціалістом ТОВ «РИМ 2000» Перепаденко А.М. за довіреністю № 3609 від 23.12.2013, що підтверджується витягом з реєстру обліку довіреностей за 23.12.2013 та табелем використання робочого часу провідного спеціаліста Перепаденко А.М. ТОВ «РИМ 2000» за грудень 2013 року. Товар отриманий від ТОВ «Торенія» було оприбутковано на складі позивача згідно прибуткового касового ордеру № БП000000714 від 23.12.2013 та прибутковим ордером № БП 000000715 від 23.12.2013.
Оплата на користь постачальника здійснена на підставі виставлених рахунків на оплату № 1 від 19.12.2013 та № 2 від 20.12.13, згідно платіжних доручень № 9999 від 27.12.2013 та № 9998 від 27.12.2013, що також відображено в оборотньо - сальдовій відомості по рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками». Товар, отриманий від ТОВ «Торенія», обліковується у позивача на субрахунку 281 «Товар на складі», що підтверджується оборотньо - сальдовою відомістю. Вказаний товар використовується ТОВ «РИМ 2000» у власній господарській діяльності при виробництві комп'ютерів та, в подальшому, готову продукцію відвантажено контрагентам - покупцям позивача.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вказані вище первинні документи, складені ТОВ «Торенія», відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
При реалізації придбаних імпортованих чи підакцизних товарів, платники податку - продавці, які не є безпосередніми імпортерами чи виробниками вказаних товарів, у випадку коли податкова накладна, на підставі якої такі товари були придбані, не містить коду згідно з УКТ ЗЕД по таких товарах, самостійно визначають код товару згідно з УКТ ЗЕД відповідно до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, передбачених Законом України «Про Митний тариф України», з урахуванням пояснень і Методичних рекомендацій Держмитслужби та зазначають його в податковій накладній.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Таким чином, підставою для формування податкового кредиту є фактичне реальне здійснення господарських операцій, за результатами яких, покупець сплачує ПДВ, саме ці обставини обумовлюють виникнення права платника на повернення йому сплачених в ціні придбаних товарів, робіт/послуг сум податку на додану вартість, наявність або відсутність коду УКТ ЗЕД в податковій накладній не може слугувати підставою для висновку про безтоварність господарської операції.
Як вбачається з акту перевірки позиція податкового органу ґрунтується, зокрема і на отриманому від ДПІ у Подільському районі м. Києва акті про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» щодо господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2013 по 31.01.2014 № 458/26-56-01-03/3809169 від 21.08.2014.
Суд зазначає про те, що наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки не може слугувати підставою для висновку податкового органу про відсутність реального здійснення господарської операції, оскільки таких висновків він може дійти виключно ході проведення документальної перевірки підприємства та дослідження відповідних первинних документів.
Стосовно посилання податкового органу на висновок почеркознавчої експертизи від 09.04.2014 №107, то зазначена експертиза підпису ОСОБА_6 в електронному ключі платіжної системи клієнт - банк «іВанк» ніякого відношення до взаємовідносин ТОВ «Торенія» з ТОВ «РИМ 2000» не має, оскільки стосується відносин між банківською установою та ТОВ «Торенія» при здійсненні останнім платежів через платіжну систему клієнт - банк з рахунку підприємства. Суд зазначає, що в межах даних взаємовідносин між ТОВ «Торенія» та ТОВ «РИМ 2000» перший не здійснював на користь позивача будь-яких платежів.
Крім того, в матеріалах справи наявна ухвала Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2014 у справі №758/9746/14-к, відповідно до якої за клопотанням Прокурора Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, з підстав передбачених п. 1 ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито.
Суд також зазначає, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни, яке допустили контрагенти платника податків (аналогічну позицію займає Верховний Суд України у постанові від 13.01.2009, номер судового рішення в ЄДРСР № 3060678).
Таким чином, факт здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом - ТОВ «Торенія» підтверджується встановленими під час розгляду справи обставинами та наявними в матеріалах справи копіями вказаних вище первинних документів, а саме: договором постачання № 3122 від 19.12.2013, рахунками на оплату № 1 від 19.12.2013 та № 2 від 20.12.2013, видатковими накладними від 23.12.2013 № 441 та від 23.12.2013 № 442, податковими накладними від 23.12.2013 № 441, № 442, платіжними дорученнями № 9998 від 27.02.2013 та № 9999 від 27.12.2013, крім того, про фактичне отримання товару від ТОВ «Торенія» свідчить прибутковий ордер № БП000000714 та № БП 000000715.
На підставі вищезазначеного судом встановлений рух активів в процесі проведення господарських операцій між ТОВ «Торенія» та ТОВ «РИМ 2000».
В процесі розгляду справи судом на виконання вимог Листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 встановлено:
- факт здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Торенія»;
- наявність спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції;
- зв'язок між фактом придбання товарів та послуг у ТОВ «Торенія», і господарською діяльністю позивача;
- дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість;
- факт надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2. статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Так, пунктом 201.10 вказаної статті ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що сума податкового кредиту позивачем сформована по першій події - даті отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно зі ст.. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами затверджено наказом Мінфіну від 14.03.2013 №395.
Так, відповідно до п. 1.4. вказаного Порядку результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.
Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також платником податків або його законними представниками.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. (п.1.5. Порядку).
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (п. 1.6. Порядку).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п. 1.7. Порядку).
Відповідно до вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь - які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.
В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.
Акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого орану щодо встановлених посадовими особами фактів. Висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків.
Враховуючи викладене, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків. З урахуванням цього, ані акт перевірки, ані дії, посадових осіб контролюючого органу щодо включення до акту певних висновків не можуть порушувати права платника податків.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.
Стосовно позовних вимог про зобов'язання Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів вилучити з автоматизованої Інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акту № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки та заборону Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів передавати та враховувати результати, висновки акту № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки, суд зазначає наступне.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що означені позовні вимоги спрямовані на майбутнє, у випадку допущення податковим органом порушення прав підприємства.
Положенням статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.
При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.
Крім того, суд вважає, що позивачем не надано суду достатніх доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам і інтересам та порушення його прав у майбутньому саме у зв'язку з використанням відповідачем акту від 14.11.2014 № 626/28-01-49-01-23646710, невідомо також чи буде взагалі означений акт використовуватися податковим органом, та у який саме спосіб і чи буде таке застосування якимось чином впливати на права позивача.
Також, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що будь - яка інформація, внесена на підставі акту від 14.11.2014 № 626/28-01-49-01-23646710 до баз даних податкового органу.
Більш того, щодо внесення ДПІ до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення перевірки, то в цьому випадку це є лише службовою діяльністю працівників податкового органу з виконання обов'язків зі збирання доказової інформації про наявність чи відсутність документального підтвердження господарських операцій. Оскільки права позивача оскаржуваними діями відповідача не порушуються, то позовні вимоги в цій частині є безпідставними (аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 у справі № 21- 511а14 (номер судового рішенні в ЄДРСР № 42202884).
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів вилучити з автоматизованої Інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акту № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки та заборону Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів передавати та враховувати результати, висновки акту № 626/28-01-49-01-23646710 від 14.11.2014 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки не стосуються спірних правовідносин, не порушують права позивача, а направлені на майбутнє, що суперечить завданням адміністративного судочинства.
Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись статтями 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ 2000» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування акту, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, зобов'язання вчинити певні дії та заборону від вчинення дій задовольнити частково.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ 2000» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 63 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2015 року.

Суддя О.В. Царікова