Справа № 808/862/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року о 16 год. 58 хв.Справа № 808/862/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників:

позивача - Швеця Д.І.,

відповідача - Радової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Локомотив дизель сервіс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Локомотив дизель сервіс» (далі - позивач, ТОВ «Локомотив дизель сервіс») до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 23.09.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами перевірки позивача щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна», оскільки всі операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, товари, отримані від ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна», використовувалися в господарській діяльності позивача, під час перевірки надані всі документи, які підтверджують фактичне здійснення вказаних операцій. Вказує, що жодною нормою Податкового кодексу України не поставлено право платника податку на податковий кредит в залежність від факту сплати або несплати податку на додану вартість контрагентами. Зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту та витрат суми коштів по операціях з ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна». В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що під час перевірки контрагентів позивача ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна» ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська та Лівобережна МДПІ м. Дніпропетровська дійшли висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій, що на думку відповідача свідчить про те, що операції від імені ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна» не мали факту реального вчинення, а отже позивач неправомірно задекларував податковий кредит по операціях на підставі документів, виписаних від імені цих підприємств. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивачем під час проведення перевірки не надано доказів використання в подальшому у власній господарській діяльності товару, отриманого саме від ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна». Зазначає, що двигун, придбаний у ТОВ «Авто-Трейд Україна», не міг бути використаний під час ремонту тепловоза серії ТГМ 4Б, оскільки вказаний двигун призначений для автомобіля, а не тепловоза. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що співробітниками ДПІ у Шевченківському районі проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Білдінг Контракт» () за січень 2014 року, ТОВ «Авто-Трейд Україна» () за вересень 2012 року, за результатами якої складено акт №128/08-30-22-11/32875459 від 05.09.2014.

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

ст.1, п.2 ст.3, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

пп.1.1 п.1, пп.1.2 п.1, п.2.16 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України, від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого у Мінюсті України 05.06.1995 за №168/704;

п.200.1, п.200.2 ст.200 та п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, відповідно до п.185.1 ст.185 - відсутній об'єкт оподаткування податку на додану вартість, на підставі п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України підприємство не мало права на формування податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість (звітна) за вересень 2012 року сформованого по контрагенту ТОВ «Авто-Трейд Україна», що призвело до заниження податку на додану вартість у вересні 2012 року на суму 35 000,00 грн. та по декларації з податку на додану вартість (звітна) за вересень 2012 року сформованого по контрагенту ТОВ «Білдінг Контракт», що призвело до заниження податку на додану вартість у січні 2014 року на суму 6 719,00 грн.

На підставі акту №128/08-30-22-11/32875459 від 05.09.2014 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.09.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 62 578,50 грн., в т.ч. за основним платежем 41 719,00 грн. та 20 859,50 грн. за штрафними санкціями.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ГУ Міндоходів у Запорізькій області та Державної фіскальної служби України. Рішенням ГУ Міндоходів у Запорізькій області №1177/10/0801-100413 від 19.11.2014 та рішенням Державної фіскальної служби України №1486/6/99-99-10-01-01-25 від 27.01.2014, скарги позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

Позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог, суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Авто-Трейд Україна», ТОВ «Білдінг Контракт».

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п.198.2 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п.198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 №969 (який набрав чинності з 10.01.2011), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст. 201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Суд вважає за необхідне зазначити, що податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ «Авто-Трейд Україна» та ТОВ «Білдінг Контракт» для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. За таких обставин, підстави для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Авто-Трейд Україна».

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Авто-Трейд Україна» 14 вересня 2012 року укладено договір купівлі-продажу №1409-1 (а.с. 43-44). Відповідно до умов договору ТОВ «Авто-Трейд Україна» - продавець передає, а покупець - ТОВ «Локомотив дизель сервіс» приймає і оплачує наступну продукцію: «Двигун ЯМЗ-240ПМ2 без КПП та зчеплення, першої комплектності зі стартером та генератором», за ціною 210 000,00 грн., в т.ч. 35 000,00 грн. податок на додану вартість.

Згідно п.2.1 договору товар поставляється на умовах EXW склад продавця (м. Дніпропетровськ, вул. Березинська, 80). Термін поставки товару на протязі 30-ти календарних днів з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця від покупця.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем до матеріалів справи надано рахунок на оплату №1309/000002 від 14.09.2012 р., видаткову накладну №611/000001 від 06.11.2012, податкову накладну №19 від 14.09.2012 р., сертифікат відповідності на придбаний товар (а.с. 45-49).

На підтвердження оплати за отриманий від ТОВ «Авто-Трейд Україна» товар до матеріалів справи надано виписку з банку (а.с. 52-53).

Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Білдінг Контракт».

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Білдінг Контракт» укладено договір поставки №15/01-14 від 15.01.2014 (а.с. 34-35). Відповідно до умов договору постачальник - ТОВ «Білдінг Контракт» передає у власність покупцеві - ТОВ «Локомотив дизель сервіс», а покупець приймає та оплачує комплектуючі вироби, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена сторонами у видаткових накладних.

Відповідно до п.4.1 договору загальна сума договору складає 40 315,20 грн., в т.ч. податок на додану вартість 6 719,20 грн. Оплата товару покупцем здійснюється за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На підтвердження виконання умов договору укладеного між позивачем та ТОВ «Білдінг Контракт» до матеріалів справи надано рахунок-фактуру №7025 від 15.01.2014, накладну №7025 від 15.01.2014, податкову накладну 7025 від 15.01.2014 (а.с. 36-38).

Транспортування товару отриманого від ТОВ «Білдінг Контракт» підтверджується товарно-транспортною накладною від 15.01.2014, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 39).

На підтвердження оплати позивачем до матеріалів справи надано виписку з банку (а.с. 40-42).

З матеріалів справи судом встановлено, що отримані від ТОВ «Авто-Трейд Україна» та ТОВ «Білдінг Контракт» матеріальні цінності використовувались у господарській позивача, а саме під час виконання умов договорів №37 від 01.09.2012 укладеного позивачем з ПАТ «Запоріжкран», по виконанню робіт «Капитальный ремонт (с заменой дизеля 1Д12 на ЯМЗ-240 пм2) тепловоза ТГМ-23Д, заводской номер №102», инвентарный номер 7366» та договору №АКХЗ-1791-2013 від 04.09.2013 укладеного між позивачем та ПАТ «Алчевський коксохімічний завод», по виконанню робіт «Капитальный ремонт в обьёме КР-2 тепловоза серии ТГМ 4Б, зав.№0615 (инв. №11507)».

Виконання умов договору №37 від 01.09.2012 підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), розшифровкою калькуляції вартості капітального ремонту с заміною дизелю (а.с. 78-80), а виконання умов договору №АКХЗ-1791-2013 від 04.09.2013 р. підтверджується плановою калькуляцією вартості капітального ремонту тепловозу, додатковою угодою №1 від 08.11.2013, уточненою калькуляцією вартості капітального ремонту тепловозу, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), розшифровкою планової калькуляції вартості капітального ремонту тепловозу (а.с. 86-94).

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а так як дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо безпідставності формування валових витрат та незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за даними операціями є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Щодо посилань контролюючого органу на недоліки в оформленні товарно-транспортної накладної, оскільки не конкретизовано товар, який перевозився за вказаною товарно-транспортною накладною, товарно-транспортна накладна виписана позивачем сама собі, суд зазначає наступне.

З договору поставки №15/01-14 від 15.01.2014, судом встановлено, що відповідно до п.3.1 поставка товару виконується виключно транспортом покупця, та за його рахунок. Товари передаються продавцем покупцю в тарі (упаковці).

З матеріалів справи судом встановлено, що товар, придбаний позивачем у ТОВ «Білдінг Контракт», транспортувався власним автомобільним транспортом позивача, а саме автомобілем Renault Trafic. Даний автомобіль належить позивачу, що підтверджується актом перевірки (сторінка 3 акту перевірки) (а.с. 11). Також, позивачу належить вантажний автомобіль ГАЗ 33021, бортовий тентовий.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач мав достатні ресурси задля здійснення самостійно перевезення придбаних товарів.

Крім того, суд зазначає, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу, як товарно-транспортна накладна або недоліки у формування товарно-транспортної накладної, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит. Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість за придбання товару має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях. Самого по собі факту відсутності транспортних документів про перевезення товару або недоліки у формуванні товарно-транспортних накладних, при факті оприбуткування покупцем товару та наявності інших первинних бухгалтерських документів щодо господарської операції, недостатньо для висновку про безтоварність такої операцій з придбання товару.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів щодо того, що саме отримані від ТОВ «Білдінг Контракт» запчастини використовувались під час капітального ремонту тепловозу (договір №АКХЗ-1791-2013 від 04.09.2013), суд зазначає, що відповідно калькуляції вартості капітального ремонту тепловозу та розшифровки планової калькуляції вартості капітального ремонту тепловозу, запчастини які використовувались, збігаються за номенклатурою запчастин поставлених ТОВ «Білдінг Контракт», а обов'язок доказування того факту, що позивач використав інші запчастини, ніж одержані від ТОВ «Білдінг Контракт» покладається, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, саме на контролюючий орган.

Щодо посилань представника відповідача на те, що двигун ЯМЗ-240ПМ2, не міг використовуватись під час виконання умов договору №37 від 01.09.2012 укладеного позивачем з ПАТ «Запоріжкран», оскільки двигун призначений для автомобіля, а не тепловоза, суд зазначає, що з пояснень представника позивача встановлено, що двигун ЯМЗ-240ПМ2 встановлювався на тепловоз ТГМ-23Д, оскільки це було можливо відповідно до технічних умов та характеристик двигуна та тепловоза.

Суд зазначає, що установка позивачем двигуна ЯМЗ-240ПМ2 на тепловоз ТГМ-23Д, також підтверджується листом ПАТ «Запоріжкран» №151-67 від 23.03.2015 (а.с. 163).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не проводилось під час проведення перевірки дослідження можливості встановлення двигуна ЯМЗ-240ПМ2 на тепловоз ТГМ-23Д, а оскільки висновки про можливість/неможливість такого встановлення потребують спеціальних знань у галузі машинобудування, висновок контролюючого органу про неможливість встановлення двигуна ЯМЗ-240ПМ2 на тепловоз ТГМ-23Д є необґрунтованим.

Стосовно посилань представника відповідача на акт ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська №912/04-66-15-00/38676407 від 28.03.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Біддінг Контракт» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині правильності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за період з 01.01.2014 р. по 28.02.2014 р.» та акт Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська №151/224/3627056 від 15.01.2013 р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Авто-Трейд Україна» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Лігран» за грудень 2011 року, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2012 року та ТОВ «Шоковіта» за серпень, вересень, жовтень, грудень 2012 року та ПП «Екоскан сервіс» за вересень 2012 року», суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

До суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Біддінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна», та наявності рішення суду про визнання угод недійсними. Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною зокрема у постановах від 09 вересня 2008 року у справі №21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі №21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Враховуючи наведене, позивач у відповідності норм Податкового кодексу України правомірно включив до складу податкового кредиту та валових витрат суми коштів по господарських операціях з ТОВ «Біддінг Контракт» та ТОВ «Авто-Трейд Україна», а Податковий орган при прийнятті рішення дійшов хибного висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України.

Також, суд дійшов висновку, що податковий кредит підтверджений відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку та наявний зв'язок витрат позивача з його господарською діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Локомотив дизель сервіс» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Локомотив дизель сервіс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області № від 23.09.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Локомотив дизель сервіс» судовий збір в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко