Справа № 811/2510/13-а
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року справа № 811/2510/13-а

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача : ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

відповідача : Сьоміної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області
провизнання протиправним та скасування рішення №576 від 12.06.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області №576 від 12.06.2013 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №576 від 12 липня 2013 року «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 27 січня 2006 року. Вважав зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову, просив суд задовольнити його в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що оскаржуване рішення прийняте в спосіб, у межах чинного законодавства України.

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 статті 72 Кодексу адміністративно судочинства України визначено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що Виконавчим комітетом Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області 7 липня 2005 року прийнято рішення за №45, яким ОСОБА_1, громадянина Росії, призначено піклувальником над громадянкою України, інвалідом дитинства ОСОБА_5, як такою, що потребує сторонньої допомоги (а.с.6).

27 січня 2006 року на підставі до п.2 ч.З ст.4 Закону України «Про імміграцію» відповідачем було прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну поза квотою імміграції, як особі яка є піклувальником громадянина України.

На підставі вищезазначеного дозволу на імміграцію, ОСОБА_1 видане тимчасове посвідчення на проживання серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Знам'янською міжрайонною прокуратурою Кіровоградської області проведено перевірку щодо додержання вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в діяльності Трепівської ради.

За результатами вказаної перевірки 22 червня 2013 року на адресу сільської ради надіслано подання про усунення порушень вимог законодавства. Однією з вимог цього подання є скасування рішення виконавчого комітету Трепівської сільської ради «Про встановлення піклування над інвалідом загального захворювання ОСОБА_5.» від 7 липня 2005 року №45, як незаконного.

На підставі подання прокурора виконавчим комітетом Трепівської сільської ради №15 від 1 червня 2013 року прийнято рішення щодо скасування рішення про встановлення піклування над ОСОБА_5 (а.с.7).

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що на адресу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області надійшло подання прокуратури та Управління СБУ у Кіровоградській області щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, оскільки рішення Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області 7 липня 2005 року №45 про призначення ОСОБА_1 піклувальником над громадянкою України, інвалідом дитинства ОСОБА_5 скасовано.

12 липня 2013 року Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області прийнято рішення №576 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну», яким на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» громадянину Росії ОСОБА_1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну виданий 27 січня 2006 року.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без гро мадянства визначаються Законом України "Про імміграцію" (на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 Закону України "Про імміграцію" роз'яснює, що імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без грома дянства на постійне проживання; іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який от римав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на по стійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції (Указом Президента України "Питання організації виконан ня Закону України "Про імміграцію" від 7 серпня 2001 року на Міністерство внутрішніх справ України покладено вико нання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції) та підпорядко ваних йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію в Україну;

Відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий статус іно земців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Положеннями статті 4 Закону України "Про імміграцію" встановлено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням - підставою, яке надало позивачу як іноземцю право на імміграцію є рішення Трепівської сільської ради від 7 липня 2005 року №45 про встановлення позивача піклувальником над громадянкою України.

Відповідач не надав суду доказів того, що дане рішення оскаржено та скасовано.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну іноземцям та особам без громадянства, подан ням про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також повноваження центральних органів виконавчої влади України, підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодав ства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію й поданнями про його скасування і виконання прийнятих рішень, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26 грудня 2002 року.

Пунктом 21 Порядку визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.22 Порядку для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

Згідно п.23 Порядку ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення №576 від 12 липня 2013 року про скасування дозволу скасовано на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», що вбачається зі змісту рішення (а.с.5).

Приписами статті 12 Закону України "Про імміграцію" визначено підста ви для скасування дозволу на імміграцію в Україну, що має на слідком вилучення посвідки на постійне проживання та вжиття за ходів відповідно до статті 13 цього Закону.

П.1 ч.1 ст. 12 вищезазначеного Закону визначено, що дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасований територі альним органом внутрішніх справ, який його видав, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, які втра тили чинність.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачу надійшло подання прокуратури та Управління СБУ у Кіровоградській області щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, оскільки втратили чинність документ, який був підставою для отримання дозволу, тобто рішення Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області 7 липня 2005 року №45 про призначення ОСОБА_1 піклувальником над громадянкою України, інвалідом дитинства ОСОБА_5

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області про скасування рішення №15 від 01.06.2013 року, справа №2/389/1079/14.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.12.2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.02.2015 року позов задоволено. Скасовано рішення виконавчого комітету Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області №15 від 01 червня 2013 року про скасування рішення виконавчого комітету Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області «Про встановлення піклування над інвалідом загального захворювання ОСОБА_5.»(а.с.72-73,98-100).

Рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративно судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

З огляду на вищевикладене, підстава, яка надала позивачу як іноземцю право на імміграцію, рішення Трепівської сільської ради від 7 липня 2005 року №45 про встановлення позивача піклувальником над громадянкою України є чинним, діяючим та не скасованим, а тому ця обставина вважається встановленою та доказуванню не підлягає.

Суд, не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що під час встановлення піклування над ОСОБА_5 було порушено процедуру призначення піклувальника та зазначає наступне.

Відповідно до п. ст. 9 Закону України «Про іммігрвцію» для осіб, які є опікунами чи піклувальниками громадян України подаються копії документів про призначення їх опікунами чи піклувальниками над громадянами України

Так, зазначена матеріальна норма Закону не визначає обов'язкової наявності рішення суду для встановлення піклування.

Суд звертає увагу на те, що оцінка правомірності призначення ОСОБА_1 піклувальником відповідно до рішення Трепівської сільської ради Знам'янського району надавалися судами під час розгляду справи №2/389/1079/14 за позовом ОСОБА_1 до Трепівської сільської ради.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погодився суд апеляційної інстанції, що виконавчий комітет Трепівської сільської ради Знам'янського району, з посиланням на п.4 б ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняв рішення від 07 липня 2005 року №45, згідно якого ОСОБА_1, громадянина Росії, призначено піклувальником над громадянкою України, інвалідом дитинства ОСОБА_5, яка потребує сторонньої допомоги.

Прийняття зазначеного рішення віднесено до компетенції вищезазначеного органу, як органу опіки та піклування, що також відповідає положенням ч.1 ст.63 ЦК України (а.с.100).

Суд, виходячи з аналізу ст. 72 КАС України зазначає, що за визначених умов не належить доказувати обставини, встановлені в іншому судовому рішенні, що набрало законної сили. Обставини вважаються встановленими в іншому судовому рішенні, якщо про це зазначено у мотивувальній чи резолютивній частинах цього рішення.

Існування такої підстави звільнення від доказування обумовлено тим, що особа, яка мала можливість спростовувати ту чи іншу обставину в іншому (адміністративному, цивільному, господарському) процесі і не зробила цього, не може спростовувати цю обставину і при розгляді адміністративної справи.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суд зазначає, що статтею 1 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 року визначає Процедурні гарантії, що стосуються вислання іноземців.

Відповідно до положень ст. 1 іноземець, який законно проживає на території держави, не може бути висланий за її межі інакше ніж на виконання рішення, прийнятого відповідно до закону, і повинен мати можливість:

a)наведення доводів проти свого вислання;

b)перегляду своєї справи;

c)представлення з цією метою перед компетентним органом або перед особою чи особами, призначеними цим органом.

Наведені положення міжнародно-правових актів є частиною на ціонального законодавства України, оскільки Верховна Рада Украї ни 17 липня 1997 року дала згоду на обов'язковість Конвенції про захист прав людини та основних свобод у формі закону про ратифі кацію.

Судом встановлено, що відповідачем для надання пояснень позивач не запрошувався, будь-які доводи відповідачу не висловлював стосовно яких розглядається це питання.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області не надало суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 від 27 січня 2006 року, прийняті з порушенням вимог вищезазначених положень Закону України «Про іміграцію», Закону України «Про громандянство України» та «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року, а тому підлягає скасуванню, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищенаведеного, керуючись статями 99, 100, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позовні вимоги - задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №576 від 12.06.2013 року.

3.Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 34 (тридцять чотири) грн. 41 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 16.03.2015 року.

Суддя Р.В. Жук