Справа № 803/493/15-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 803/493/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Алгулієва Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання дій протиправними, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (далі - Другий відділ ДВС Луцького МУЮ) про визнання дій протиправними по винесенню постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника від 27.11.2014 року ВП №36549052, ВП №35140010, скасування даних постанов та зобов'язання повернути стягнуті з його пенсії кошти в сумі 300 грн.

Позов обґрунтовано тим, що державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Алгулієвим Р. Г. 27.11.2014 року у ході виконавчого провадження ВП №36549052 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконанню постанови №155972 від 23.11.2012 року щодо стягнення з нього 340 грн. штрафу в користь держави, а при несплаті штрафу протягом 15 днів з моменту винесення постанови ВДАІ стягнення штрафу в подвійному розмірі, а всього стягнення боргу в сумі 680 грн., витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 50 грн. та виконавчого збору в розмірі 68 грн. та у ході виконавчого провадження ВП №35140010 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконанню постанови №204177 від 30.08.2012 року щодо стягнення 255 грн. штрафу в користь держави, витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 50 грн. та виконавчого збору в розмірі 25,50 грн.

Вважає, що оскаржувані постанови про звернення стягнення на отримувану пенсію не відповідають вимогам закону та підлягають скасуванню, оскільки дані штрафи були заплачені ним до дня винесення оскаржуваних постанов добровільно. Таким чином державний виконавець не мав права виносити дані постанови без з'ясування усіх обставин у виконавчому провадженні, без належного надіслання визначених документів йому як боржнику, без перевірки точної суми, яка підлягає стягненню, без здійснення інших дій по виконанню зазначених постанов.

З врахуванням викладеного позивач просить визнати дії державного виконавця протиправними по винесенню постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника від 27.11.2014 року ВП №36549052, ВП №35140010, скасувати дані постанови та зобов'язати повернути стягнуті УПФУ в м. Луцьку за зверненням виконавця з його пенсії кошти в сумі 300 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю. Підтвердив, що в нього на виконанні є 3 виконавчі провадження по адмінпостановах ДАІ на позивача, а саме №46282739 про стягнення 255 грн. (510 грн. в подвійному розмірі), №35140010 про стягнення 255 грн., №36549052 про стягнення 340 грн. (680 грн. в подвійному розмірі).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З частини 5 статті 181 КАС України вбачається, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно вимог закону, оскільки його повноваження визначені у законі.

Судом встановлено, що 30.08.2012 року постановою інспектора ВДАІ Луцького МВ №204177 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено штраф в сумі 255 грн., один примірник якої він отримав в той же день.

В зв'язку із невиконанням даної адмінпостанови 06.11.2012 року до Другого відділу ДВС Луцького МУЮ надійшла заява про примусове її виконання, в зв'язку з чим державним виконавцем 08.11.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №35140010 про стягнення штрафу в розмірі 255 грн., а при несплаті протягом 15 днів з моменту винесення постанови стягнути суму штрафу в подвійному розмірі, яка, як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні представником відповідача, позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення не надсилалась.

27.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №35140010 по виконанню постанови №204177 від 30.08.2012 року щодо стягнення 255 грн. штрафу в користь держави, при несплаті протягом 15 днів з моменту винесення постанови ВДАІ в подвійному розмірі, всього стягнути борг в сумі 255 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 50 грн. та виконавчий збір в розмірі 25,50 грн. Доказів ознайомлення боржника з даною постановою в судовому засіданні представником відповідача не надано.

Також 23.11.2012 року постановою старшого інспектора ВДАІ Луцького МВ №155972 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 121 КУпАП і накладено штраф в сумі 340 грн., яку він отримав в той же день.

В зв'язку із невиконанням даної адмінпостанови 13.02.2013 року до Другого відділу ДВС Луцького МУЮ надійшла заява про примусове виконання даної постанови, в зв'язку з чим державним виконавцем 15.02.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №36549052 про стягнення штрафу в розмірі 340 грн., яка, як встановлено судом, позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення не надсилалась чи іншим чином позивач з даною постановою ознайомлений не був.

27.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконанню постанови №155972 від 23.11.2012 року щодо стягнення 340 грн. штрафу в користь держави, а при несплаті протягом 15 днів з моменту винесення постанови ВДАІ стягнення в подвійному розмірі, тобто всього стягнути борг в сумі 680 грн., витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 50 грн. та виконавчий збір в розмірі 68 грн.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача про наявність таких постанов він дізнався в березні 2015 року коли звернувся до УПФУ в м. Луцьку з приводу зменшення йому виплати розміру пенсії як інваліду 2-ї групи. Будь-яких інших доказів щодо часу ознайомлення боржника з такими постановами представником відповідача не надано. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було пропущено строку звернення в суд з позовом.

Надаючи правову оцінку постановам від 27 листопада 2014 року суд зазначає наступне.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як передбачає частина 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 цього Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, якими є: в тому числі і постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п.6 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Пункт 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 - 70 Закону №606-XIV.

Згідно п. 7.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція), при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують три мінімальні розміри заробітної плати, державний виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Із матеріалів справи вбачається, що постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника від 27.11.2014 винесені державним виконавцем внаслідок того, що постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2012 року та від 15.02.2013 року, в наданий для добровільного виконання строк, боржником - позивачем у справі, не виконано.

У відповідності до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Аналіз згаданих положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції дає підстави вважати, що державний виконавець виносить постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Проте, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не мав змоги сплатити борг у строк, наданий для добровільного виконання, оскільки, ОСОБА_1 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2012 року та від 15.02.2013 року і, відповідно, строк для добровільного виконання постанов доведений йому не був.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій згідно частини четвертої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату, зокрема, виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (пункт 6 частини четвертої статті 41); інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби (пункт 7 частини четвертої статті 41).

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк (частина п'ята статті 41 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Згідно ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження», підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю.

Частина 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

На виконання наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження», виконання постанов в справах про адміністративне правопорушення від 30.08.2012 року, від23.11.2012 року та у зв'язку із встановленням місця отримання пенсії позивача, державним виконавцем винесено оскаржувані постанови від 27.11.2014 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника ВП №36549052, ВП №35140010 та постанову ВП №36549052 про стягнення 340 грн. штрафу (680 грн. в подвійному розмірі), яка позивачем не оскаржується, які направлено до УПФ України у м. Луцьку для утримання боргу із пенсії ОСОБА_1 в розмірі 20 % до погашення боргу.

В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з виписок-роздруківок з УПФУ в м. Луцьку, оглянутих судом (а.с. 29-32), станом на день розгляду справи в суді з пенсії позивача УПФУ в м. Луцьку за оскаржуваними постановами ДВС було частково стягнуто кошти, а саме по ВП №35140010 - 101,90 грн. штрафу, 50 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 25,50 грн. виконавчого збору, по ВП №36549052 - 440,90 грн. штрафу, 50 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 68 грн. виконавчого збору, ВП №46282739 - 50 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 51 грн. виконавчого збору.

Як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні, ОСОБА_1 сплатив штраф за постановою №204177 від 30.08.2012 року в сумі 255 грн. та за постановою №155972 від 23.11.2012 року в сумі 340 грн., що підтверджується оглянутими судом оригіналами квитанцій від 27.11.2012 року та від 03.03.2013 року, копії яких знаходяться в матеріалах оглянутих в судовому засіданні виконавчих проваджень ВП №35140010 та ВП №36549052. Таким чином на момент винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов боржником частково був сплачений борг, проте державний виконавець не перевірив дані обставини, що призвело до винесення постанов про звернення стягнення на пенсію, які оскаржуються без врахування сплачених сум.

Разом з тим, починаючи виконувати рішення, державний виконавець не пересвідчився, чи були отримані боржником копії постанов про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивачем доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог щодо протиправності оскаржуваних постанов ДВС, в свою чергу, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність його дій.

За таких обставин, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті оскаржуваних постанов суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

А відтак, дії державного виконавця Алгулієва Р. Г. Другого відділу ДВС Луцького МУЮ по винесенню постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника від 27.11.2014 року ВП №36549052, ВП №35140010 слід визнати протиправними, постанови скасувати, а позов ОСОБА_1 в даній частині - задоволити.

Зважаючи на те, що постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника є правовими актами індивідуальної дії, та згідно ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі їх неправомірності, визнаються судом протиправними і скасовуються, суд вважає за необхідне згідно ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог про скасування вищевказаних постанов, натомість визнати їх протиправними і скасувати.

Позовна вимога про зобов'язання повернути стягнуті з його пенсії кошти в сумі 300 грн., не підлягає до задоволення, оскільки суд не може перебирати повноваження органу, який наділений компетенцією приймати відповідні рішення у встановленому законом порядку. Прийняття такого рішення належить до повноважень УПФ України в м. Луцьку, з огляду на що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 1, 11, 17, 19, 28, 32, 41, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Алгулієва Р. Г. по винесенню постанов від 27.11.2014 року ВП №36549052, ВП №35140010 про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника.

Визнати протиправними та скасувати постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пеню, стипендію та інші доходи боржника від 27.11.2014 року ВП №36549052, ВП №35140010 винесені державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Алгулієвим Р. Г.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 01 квітня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич