Справа № 2а-20/11
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2015 р. К/800/29327/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2012 року по справі №2а-20/11

за позовом ОСОБА_4

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті Кривому Розі ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті Кривому Розі ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. У липні 2010 року позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй допомогу по догляду за дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі встановленому статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з урахуванням проведених виплат починаючи з 1 січня 2007 року і по день ухвалення рішення суду. Також, просила зобов'язати відповідача виплатити на її користь компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до заяви, поданої позивачем у судовому засіданні, ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 19 квітня 2011 року провадження в частині позовних вимог за період з 1 січня 2008 року по 1 травня 2009 року закрито.

Постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті Кривому Розі ради та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

ОСОБА_4 є особою незастрахованою в системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, а тому на неї поширюються норми статті 15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми».

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) (далі - КАС України) встановлено річний строк звернення до суду із адміністративним позовом. Перебіг такого строку починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив позивачу в поновленні строку звернення до суду із позовною заявою, посилаючись на те, що предметом спору у даній справі є розмір отримуваної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка є щомісячним платежем, а отже позивач знала, або могла знати, про порушення свого права, однак вперше до суду з даним позовом звернулась до суду лише 21 квітня 2009 року.

Стаття 100 КАС України встановлює наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті Кривому Розі ради в запереченнях на адміністративний позов із уточненнями наполягало на застосування положень статей 99, 100 Кодексу, то суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог з 1 січня 2007 року, з мотивів пропуску такого строку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за період з 2 травня 2008 року, суди виходили з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції Закону зі змінами внесеними розділом 25 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України») допомога надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно.

З 1 січня 2009 року було відновлено попередню редакцію статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» встановлено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року № 1751 затвердив Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми.

Відповідно до пункту 22 Порядку допомога виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року 50 відсотками, з 1 січня 2009 року 75 відсотками, з 1 січня 2010 року 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше як 130 гривень.

Суд касаційної інстанції погоджується із таким висновком судів попередніх інстанцій, оскільки він відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2013 року №21-382а13.

Також, суди дійшли висновку і щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_4 щодо проведення виплат по день ухвалення рішення суду.

На обґрунтування вказаного висновку суди зазначили, що право на подання позову в особи виникає лише після порушення відповідачем будь-якого права позивача, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушене у майбутньому. Порушення відповідачем права позивача після 27 грудня 2010 року не підтверджено належними доказами, не надано належного обґрунтування обставин можливого порушення прав позивача після вказаної дати, крім того, позивачу не відомо коли саме судом буде прийнято рішення у справі за її позовом. Розгляд такої вимоги виходить за межі компетенції адміністративного суду, який не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження відповідача щодо призначення та визначення розміру виплати допомоги по догляду за дітьми.

Суд касаційної інстанції з таким висновком судів погодитись не може, оскільки відповідно до пунктів 2, 4, 5 статті 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять; суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду не вистачає.

Вважаючи недоведеними вимоги, що охоплюють період після 27 грудня 2010 року, суд першої інстанції приймаючи постанову від 26 травня 2011 року, не здійснив жодної дії, передбаченої статтею 11 КАС України.

Відповідно до положень статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 165 КАС України мотивувальна частина ухвали повинна містити мотиви з яких суд дійшов до висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Розглядаючи позовні вимоги та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, судами першої і апеляційної інстанцій не дотримано вимог процесуального закону.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2012 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дітьми за період з 27 грудня 2010 року.

В цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 26 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.