Справа № 813/7828/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року № 813/7828/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

прокурора Панькевича Р.В.,

представник відповідача не прибув,

третя особа не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за участю прокуратури Львівської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності та зобов'язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за участю прокуратури Львівської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться на вул. Єрошенка, 19 у м. Львові, на ім'я ОСОБА_2;

- зобов'язати реєстраційну службу ЛМУЮ внести до Державного реєстру прав відповідний запис про скасування державної реєстрації права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться по вул. Єрошенка, 19 у м. Львові, на ім'я ОСОБА_2, та зареєструвати право власності на вказаний гараж на ім'я ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2012 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.12.2010 року та визнано за ОСОБА_1 право власності на цегляний гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19 та зобов'язано ОСОБА_2 звільнити наданий гаражний бокс і не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні ним. Зазначає, що гаражний бокс зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Стверджує, що відповідач не може видати позивачу реєстраційний документ на право власності на згаданий гараж, у зв'язку з тим, що такий зареєстрований за ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення від 13.01.2015 року вх. 719, в яких вказує, що реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції є органом владних повноважень та не приймає жодних рішень, які б могли порушити майнові права чи завдати будь-якої іншої шкоди позивачу, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2012 року у справі № 22-ц-48/12 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.12.2010 року та визнано за ОСОБА_1 право власності на цегляний гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19 та зобов'язано ОСОБА_2 звільнити наданий гаражний бокс і не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні ним.

Згідно довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 15.11.2010 року № 1/680 22.11.2010 року згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.12.2010 року скасовано реєстрацію свідоцтва на гараж НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19, яке було видано Шевченківською райадміністрацією Львівської міської ради 15.07.2005 року на гр. ОСОБА_2

03.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась у реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції з заявою про проведення державної реєстрації права власності на цегляний гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Кичмою Ю.М. прийнято рішення від 05.11.2014 року № 16976952 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. У рішенні зазначено, що заявлене право вже зареєстровано, зокрема згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно наявні записи про право власності за іншою особою.

Суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень:, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень з метою забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 якого, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним, особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам, без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям., іноземним державам, а також територіальним, громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Частиною 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах, території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Положеннями статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п. 1, 7 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011 Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що орган державної реєстрації прав, серед іншого, проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться, у тому числі, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Статею 26 Закону визначено, що записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868 (далі - Порядок №868) цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пп. 10 п. 37 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з рішення відповідача від 05.11.2014 року № 16976952 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень підставами для відмови було те, що заявлене право вже зареєстровано, зокрема згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно наявні записи про право власності за іншою особою.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківської райадміністрації м. Львова, ЛОКП БТІ та ЕО, третьої особи товариства власників приватних гаражів "Сокіл" задоволено повністю та визнано незаконними дії ЛОКП БТІ та ЕО по видачі довідки №4/20190 від 01.06.2005 року про відсутність реєстрації прав власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», визнано незаконним та скасовано розпорядження Шевченківської райадміністрації м. Львова № 765 від 15.07.2005 року в частині передачі у приватну власність гаражного боксу НОМЕР_1 у товаристві власників приватних гаражів "Сокіл" ОСОБА_2, визнано незаконним свідоцтво про право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у Товаристві власників приватних гаражів "Сокіл" видане на ім'я ОСОБА_2 15.07.2005 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2012 року у справі № 22-ц-48/12, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на цегляний гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що існують правові підстави щодо скасування державної реєстрації права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_2.

Що стосується вимоги, зобов'язати реєстраційну службу ЛМУЮ внести до Державного реєстру прав відповідний запис про скасування державної реєстрації права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться по вул. Єрошенка, 19 у м. Львові, на ім'я ОСОБА_2, то правомірність такої передбачена приписами розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" № 3502/5 від 12.12.2011року. Зокрема, в контексті пунктів 2.1, 2.6, та 2.10, цього Порядку державний реєстратор, який провів державну реєстрацію прав на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що без забезпечення внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на цегляний гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19, на ім'я ОСОБА_2, не буде дотримано ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає позовні вимоги в цій частині теж обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання реєстраційної служби ЛМУЮ зареєструвати право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться по вул. Єрошенка, 19 у м. Львові на ім'я ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів державної влади та судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. З огляду на положення законодавства щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому суд не може погодитись з таким способом захисту порушеного права позивача, як зобов'язати Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати право власності на вказаний гараж на ім'я ОСОБА_1, оскільки такі повноваження вказаного органу є його дискреційними повноваженнями й у разі задоволення такої вимоги суд здійснить втручання у внутрішню діяльність суб'єкта владних управлінських функцій та такими своїми діями підмінить його, всупереч конституційному принципу поділу влади. Відтак, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Водночас, ч. 2 ст. 11 КАС України надано право суду вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На думку суду, вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, та відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

У зв'язку з чим, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та для реалізації завдань адміністративного судочинства, слід вийти за межі позовних вимог і прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 03.11.2014 року реєстраційний номер 8793866.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами судового розгляду справи відповідачем не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги та встановлені судом обставини, не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обгрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх необхідних обставин.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19.

Зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності на цегляний гаражний бокс НОМЕР_1 в товаристві власників приватних гаражів «Сокіл», що знаходиться у м. Львові по вул. Єрошенка, 19, на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 03.11.2014 року реєстраційний номер 8793866.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 01.04.2015 р.