Справа № 2а-10600/12/2670
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року м. Київ К/800/55198/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року

у справі № 2а-10600/12/2670

за позовом Публічного акціонерного товариства «АТП-1»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «АТП-1» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва Державної податкової служби від 04.04.2012 року №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової перевірки Публічного акціонерного товариства «АТП-1» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року, відповідачем складено акт від 20.03.2012 року №18/1-22-20-03746384, яким встановлено порушення пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1, п. 22.3 ст. 22, п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 121 676, 79 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.04.2012 року №, яким визначено податкове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 145 428, 01 грн., з них 121 676, 79 грн. за основним платежем та 23 751, 22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу про те, що позивачем не оподатковано дохід, отриманий працівниками підприємства, як додаткове благо, яке утворилося в наслідок отримання ними грошових коштів під звіт, використання яких не підтверджено первинним документами, оскільки відсутній їх переклад на українську мову.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства та неправомірного прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

В силу пп. 140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені у цій нормі Кодексу витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо (абз. 2 пп. 140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України).

Абзацом 11 пп. 140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України передбачено, що за запитом представника органу державної податкової служби платник податку забезпечує за власний рахунок переклад підтвердних документів, виданих іноземною мовою.

Таким чином, статтею 140 Податкового кодексу України визначено прямий обов'язок платника податку мати на момент перевірки оригінали підтвердних документів щодо витрат, зроблених під час закордонного відрядження.

Крім того, зазначена правова норма передбачає обов'язок платника податку забезпечити переклад таких документів. Проте передумовою вказаного перекладу є здійснення представником органу державної податкової служби запиту до платника податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в ході планової перевірки ПАТ «АТП-1» отримало від ДПІ у Голосіївському районі міста Києва Державної податкової служби запит від 05.03.2012 року про необхідність надання перекладених на українську мову документів, отриманих підприємством у зв'язку із здійсненням міжнародних перевезень вантажів.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2012 року позивачем був укладений договір на послуги виконання перекладу з «Бюро перекладів GRAND», а 13.03.2012 року повідомлено відповідача про те, що строк виконання перекладу буде становити близько 1 місяця.

Таким чином, з урахуванням наявності у матеріалах справи перекладу підтвердних документів, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року у справі № 2а-10600/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук