Справа № 821/1421/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Київ К/800/45387/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Мороз Л.Л.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року у справі №821/1421/13-а за позовом ОСОБА_4 до Херсонської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Херсонської обласної державної адміністрації, в якому просив: скасувати розпорядження від 31.08.2010 року №763 в частині встановлення позивачу розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 1,3603 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1, в розмірі 68414,96 грн. на рік, що становить 12% від її нормативної грошової оцінки; зобов'язати відповідача установити позивачу розмір орендної плати за користування земельною ділянкою площею 1,3603 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1, в розмірі 28506,23 грн. на рік, що становить 5% від її нормативної грошової оцінки

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до ст.8 Закону України «Про плату за землю» податок за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах другій та третій цієї статті і частині другій статті 6 цього Закону, справляється з розрахунку 5 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Таким чином, облдержадміністрація не мала жодних правових підстав для встановлення в розпорядженні № 763 орендної плати в розмірі 12% річних від її нормативної грошової оцінки й мала встановити орендну плату в розмірі 5 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року позов задоволено частково. Скасовано розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації від 31.08.2010 року № 763 в частині встановлення орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 12 відсотків від її нормативної грошової оцінки. В інший частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з прохідної, літ. «А» загальною площею 37,8 кв.м., складу літ. «Б» загальною площею 12,7 кв.м., ангару літ. «В» загальною площею 307, 5 кв.м., складу літ. «Г» загальною площею 13,3 кв.м., вбиральні літ. «Д» згідно договору купівлі-продажу від 10.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Несторович О.І

З метою обслуговування нерухомого майна позивач звернувся до Херсонської обласної державної адміністрації із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки та встановлення розміру орендної плати за користування нею.

Розпорядженням Херсонської ОДА №763 від 31.08.2010 року гр. ОСОБА_4 надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку орієнтованою площею 1,3603 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та визначено розмір орендної плати - 68414,96 грн. на рік, що становить 12% від її нормативної грошової оцінки.

Позивач не погоджується з вказаним розпорядженням в частині встановлення орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки.

Суд першої інстанції задовольнив частково позовні вимоги з тих підстав, що Законом України «Про місцеві державні адміністрації» не встановлено право місцевої державної адміністрації встановлювати розмір орендної плати за землю, а тому встановивши розмір орендної плати за земельну ділянку спірним розпорядженням, відповідач діяв всупереч законодавству. При цьому, суд зазначив, що питання встановлення розміру орендної плати не відноситься до компетенції суду, а вирішується виключно орендодавцем та орендарем при укладанні договору оренди земельної ділянки.

Між тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що визначений спірним розпорядженням розмір орендної плати відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає обґрунтованим висновок суду апеляційного інстанції про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, Законами України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-XIV та «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586- XIV.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною 2 статті 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Таким чином, обласна державна адміністрація як орган виконавчої влади приймає рішення щодо розпорядження землями у формі розпоряджень, які в свою чергу є підставою для уповноваженої посадової особи здійснити підписання договору оренди від імені місцевої державної адміністрації на визначених цим розпорядженням умовах.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель під об'єктами енергетики, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, та земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю"; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій частині.

Спірним розпорядженням № 763 визначений розмір орендної плати - 68414,96 грн. на рік, що становить 12% від її нормативної грошової оцінки.

Отже, визначений відповідачем розмір орендної плати відповідає Закону України «Про оренду землі».

Твердження позивача про відсутність повноважень у облдержадміністрації встановлювати розмір орендної плати за земельну ділянку є безпідставними, оскільки з наведених вище правових норм вбачається, що надання в оренду та укладення договору оренди земельної ділянки здійснюється на підставі рішення органу виконавчої влади. Більш того, зазначення розміру орендної плати у розпорядженні не має ніяких юридичний наслідків для орендаря, так як право користування виникає після підписання договору оренди земельної ділянки та реєстрації цього договору відповідно до законодавства. При цьому, вказаний пункт не зобов'язує укладати договір оренди особу, яка має намір отримати в оренду відповідну земельну ділянку.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на ст.8 Закону України «Про плату за землю», який був чинний на час прийняття розпорядження.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про плату за землю» податок за земельні ділянки, надані для підприємств промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення, за винятком земельних ділянок, зазначених у частині другій та третій цієї статті і частині другій статті 6 цього Закону, справляється з розрахунку 5 відсотків від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Зазначена стаття передбачає саме справляння податку на землю, а відповідно до статті 1цього Закону, податок - це обов'язковий платіж, що справляється з юридичних і фізичних осіб за користування земельними ділянками, разом з тим, оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння, користування земельною ділянкою.

Згідно з ст.2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Враховуючи те, що розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 31 серпня 2010 року № 763 земельну ділянку надано позивачу в оренду, тому посилання на статтю 8 Закону є помилковим.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених положень закону, судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації від 31.08.2010 року № 763 в частині встановлення орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 12 відсотків від її нормативної грошової оцінки, а відтак про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: