Справа № 263/1361/15-а
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 р. Справа № 263/1361/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Постановлена у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Маслоід О.С.

розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя

до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції

про визнання неправомірною бездіяльність, скасування постанови, відновлення провадження зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя (надалі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (надалі відповідач) про визнання неправомірною бездіяльність та скасування постанови від 15.12.2014 року ВП № 40540943, відновлення провадження ВП № 40540943 за вимогою № 749у від 16.07.2013 року, зобов'язання здійснити дії щодо розшуку майна боржника та стягнути кошти на розрахунковий рахунок.

Позивач у судове засідання не з'явився, представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 15 грудня 2014 року відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Позивач не погоджується з рішенням відповідача, оскільки державний виконавець вжив тільки один захід, серед всіх необхідних і передбачених законом заходів примусового виконання для з'ясування майна, на яке може бути звернено стягнення, що підтверджується протоколом ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження від 22 грудня 2014 року.

Відповідач у судове засідання не з'явився, представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника та заперечення на позов. У запереченнях зазначає, що в період примусового виконання рішення державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого провадження, оскільки було з'ясовано, що боржник доходи не отримує, нерухоме майно та транспортні засоби за ним не зареєстровані, крім того 12.02.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Таким чином, оскільки державним виконавцем встановлено, що майно на яке може бути звернуто стягнення відсутнє, постанова про повернення виконавчого провадження є правомірною.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

04 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 40540943 з примусового виконання вимоги № ф 749у від 16 липня 2013 року щодо стягнення з ОСОБА_1 (надалі боржник) 4008,90 грн.

12 лютого 2014 року відповідачем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

15 грудня 2014 року відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 40540943. Спірна постанова, прийнята на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

22 грудня 2014 року позивач був ознайомлений із виконавчим провадженням, про що свідчить протокол ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 1 Закону у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2. Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно п.2 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено

частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим

Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності неправомірною, суд зазначає неатсупне.

Суд зазначає, що згідно загальних засад права бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Дії суб'єкта владних повноважень - це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Під час дослідження матеріалів виконавчого провадження ВП № 40540943 встановлено, що державним виконавцем зроблені наступні дії щодо виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення: запит до Державної податкової служби України від 26 березня 2014 № 3986892 щодо надання інформації про джерела отримання доходів боржником; запит до Пенсійного фонду України від 29 жовтня 2014 року № 7904731 щодо надання інформації про отримання пенсії боржником, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 лютого 2014 року.

В матеріалах виконавчого провадження також міститься відповідь Центру ДАІ № 2 м. Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецької області від 13 лютого 2014 року про те, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника № 943031, відповідь Державної податкової служби України від 27 березня 2014 року про те, що інформації стосовно ОСОБА_1 про суми доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, відповідь Пенсійного фонду України від 29.10.2014 року № про те що відомостей щодо ОСОБА_1 немає.

У даному випадку це активна поведінка відповідача, тобто ним вчинені дії, які не можуть розцінюватися, як бездіяльність. За таких обставин, позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльність не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування постанови про повернення виконавчого документа від 15.12.2014 року, суд зазначає наступне.

Аналіз норм Закону доводить, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, примусового виконання рішень інших органів та сукупністю дій органів і посадових осіб, які здійснюють виконання цих рішень. Державний виконавець зобов'язаний вчиняти виконавчі дії неупереджено, своєчасно і в повному обсязі, здійснювати також заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

У разі якщо державним виконавцем використані всі, передбачені законом заходи для встановлення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, але таке майно відсутнє, він виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

У даному випадку суд вважає, що державним виконавцем не в повному обсязі здійснені дії, які передбачені діючим законодавством, для виявлення майна та він передчасно зробив висновок про відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Державний виконавець може здійснювати опис майна боржника за місцем проживання, надавити запити щодо виявлення нерухомого майна, у тому числі земельних ділянок, виявляти розрахункові рахунки у банківських та фінансових установах та кошти на цих рахунках тощо.

Крім того, дії відповідача щодо обтяження нерухомого майна боржника не мало наслідків і логічного завершення.

Як вже зазначалося, законодавством визначено, що у разі відсутності майна боржника державним виконавцем складається акт. Відповідачем до матеріалів справи акт про відсутність майна боржника не наданий.

Постанова про повернення виконавчого документу приймається із обов'язковим мотивуванням підстав її винесення. Спірна же постанова не містить мотивувальної частини, тобто відсутнє обґрунтування її прийняття.

Суд також зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ.

За таких обставин, спірна постанова винесена передчасно, при її прийняті відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; недобросовісно; нерозсудливо та без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно позовні вимоги щодо скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15 грудня 2014 року ВП № 40540943 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відновлення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону відновлення виконавчого провадження, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Аналіз наведеного доводить, що скасування у судовому порядку постанови про повернення виконавчого провадження обумовлює обов'язок відповідача відновити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, щодо виконання в примусовому порядку виконавчого документа та провести дії, спрямовані на таке виконання.

За таких обставин, позовні вимоги у цій частині також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання здійснити дії щодо розшуку майна боржника та стягнути кошти на розрахунковий рахунок, суд зазначає наступне.

Законом вже визначені повноваження державного виконавця, за допомогою яких він здійснює виконавчі дії, направлені на своєчасне та повне виконання рішень. Обрання того чи іншого заходу впливу на боржника здійснюється безпосередньо державним виконавцем окремо в кожному виконавчому провадженні з урахуванням обставин по справі, тому суд не може підміняти повноваження органів державної виконавчої служби та визначати яким чином виконати рішення.

До того ж, суд не може зобов'язати відповідача скористуватися, наданими йому ч. 3 ст. 11 Закону, правами у повному обсязі, оскільки особа користується своїми правами на власний розсуд.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині також є необґрунтованими, відповідно відсутні законні підстави для їх задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 122-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 15.12.2014 року ВП № 40540943 про повернення виконавчого провадження.

У іншій частині позову відмовити.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Маслоід О.С.