Справа № 826/2065/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2015 року № 826/2065/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Апарату Верховної Ради України

про стягнення грошової допомоги при звільненні,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі по тексту - відповідач) з урахуванням збільшених позовних вимог про:

- стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість із невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 12 000грн.;

- стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість із невиплаченої суми її середнього заробітку за весь час затримки виплати їй одноразової грошової допомоги за весь час затримки виплати їй одноразової грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 14 594грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при звільненні позивача з посади помічника - консультанта народного депутата України не виплачено суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 12 000грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову заперечив.

В судовому засіданні 23.03.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 21.12.2012р. №5869 позивача зараховано на посаду помічника - консультанта народного депутата України Ханенка С.М. на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 25.01.2013р. №1269 позивача переведено з 02.01.2013р. на посаду помічника - консультанта народного депутата України Ханенка С.М. на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу» та присвоєно 7 ранг державного службовця.

02 січня 2013 року позивачем складено присягу Державного службовця.

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014р. №7212 позивача звільнено з посади помічника - консультанта народного депутата України у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата» остання при звільненні має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України (станом на момент звільнення).

Так, народний депутат України Ханенко С.М. 27.10.2014р. звернувся з відповідним Поданням до Керівника Апарату Верховної Ради України, яке було взято до розгляду 28.10.2014р. за №9428.

Станом на момент прийняття рішення у даній справі, позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень чинного законодавства правовий статус, умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України визначені статтею 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України (далі Положення), затвердженим Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року за № 379/95-ВР.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта.

Положеннями абзацу 1 та 3 частини третьої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України», частини п'ятої статті 1.1. Положення встановлено, що помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах. На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та частини другої статті 3.2. Положення народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Таким чином, виходячи із змісту статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та статей 3.1., 3.2. Положення роботодавцем по відношенню до помічника-консультанта є народний депутат України, який самостійно здійснює підбір помічників-консультантів, розподіляє обов'язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів в межах загального фонду, а також несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Згідно із частиною першою статті 3.3. Положення зарахування на посаду помічника-консультанта народного депутата України проводиться на підставі письмового подання народного депутата України Керівнику Апарату Верховної Ради України чи керівнику виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, державного підприємства, установи та організації, в якому зазначаються: прізвище, ім'я та по батькові кандидата на посаду, зарахування на постійній основі чи за сумісництвом, строк дії трудового договору, відомості про зарахування на державну службу, ранг, який присвоюється чи вже присвоєний державному службовцю, розмір встановлюваної заробітної плати, дата зарахування. До письмового подання народного депутата України додаються особиста заява особи, яку приймають на цю посаду, та інші документи, передбачені законодавством.

Помічнику-консультанту народного депутата України, який прикріплений для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України, надається одне постійне робоче місце у службовому кабінеті народного депутата України (частина перша статті 4.2. Положення).

Посвідчення помічника-консультанта народного депутата України видається Апаратом Верховної Ради України за письмовим поданням народного депутата України (частина друга статті 5.3. Положення).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 88 Конституції України Голова Верховної Ради України організовує роботу Апарату Верховної Ради України.

Як визначено статтею 7 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» та пунктом 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 р. № 769 (в редакції Розпорядження Голови Верховної Ради України № 734 від 20.11.2014 р.), Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України (додається).

Отже, Апарат Верховної Ради України як конституційний орган відноситься до допоміжних органів парламенту, який забезпечує діяльність єдиного органу законодавчої влади в Україні.

Парламентський апарат, вирішуючи допоміжні завдання, надає можливість народним депутатам зосередитись на кваліфікованому здійсненні перш за все законодавчої, а також контрольної діяльності. Через об'єктивну неможливість особи бути компетентною у всіх сферах знань, в той час, як закони, що приймаються депутатами, регулюють відносини практично у всіх сферах суспільного життя країни, парламентарям надається можливість розраховувати на допомогу професійного допоміжного апарату, який складається з кваліфікованих фахівців різного профілю. За даних умов на депутата покладається відповідальність за прийняття остаточних рішень, а допоміжний апарат покликаний створити найсприятливіші (інформаційні, матеріально-технічні, організаційні тощо) умови для того, щоб прийняті рішення були обґрунтованими і оптимальними за змістом.

Відповідно до пункту 35 частини першої статті 85 Конституції України кошторис Верховної Ради України та структура Апарату Верховної Ради України затверджується Верховною Радою України, що є виключною конституційною компетенцією парламенту.

Так, Постановою Верховної Ради України "Про структуру апарату Верховної Ради України" від 20.04.2000 р. № 1678-ІІІ встановлено граничну чисельність кількості штатних одиниць та затверджено чітку структуру Апарату Верховної Ради України у складі підрозділів, визначених у пункті другому.

Втім, у зазначеному переліку відсутні посади помічників-консультантів народних депутатів України.

Відповідно до частини другої статті 3.4 Положення, яка передбачає певні обмеження, що пов'язані з роботою на посаді помічника-консультанта народного депутата України. На цій посаді за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом не можуть перебувати працівники Апарату Верховної Ради України та органів виконавчої влади, які перебувають на державній службі чи на службі в органах місцевого самоврядування, а також особи, яким законодавством України заборонено виконання іншої оплачуваної роботи.

Зазначене дає підстави стверджувати, що до складу структури Апарату Верховної Ради України посади помічників-консультантів народних депутатів України не належать, тобто Апарат не є роботодавцем для них, а отже не може здійснювати їм виплати заробітної плати, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та інше.

Таким чином, безпосереднім роботодавцем та керівником помічника-консультанта є народний депутат України, який самостійно обирає собі помічників-консультантів, визначає їх кількість, посадові обов'язки, напрямки діяльності, особисто встановлює заробітну плату помічникам-консультантам, у межах фонду, народний депутат України веде та підписує табель обліку робочого часу своїх помічників-консультантів, розподіляє між ними фіксований фонд заробітної плати, премії та інше.

Відповідно функцією Апарату парламенту є оформлення розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення і звільнення з посад помічників консультантів, правильне оформлення трудових книжок, а також здійснення фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України в межах наявних коштів, виділених бюджетними призначеннями (підпункт 1 пункту 10 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011р. № 769 (в редакції Розпорядження Голови Верховної Ради України № 734 від 20.11.2014р.)).

Як вже встановлено судом, Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 21.12.2012р. №5869 позивача зараховано на посаду помічника - консультанта народного депутата України Ханенка С.М. на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 25.01.2013р. №1269 позивача переведено з 02.01.2013р. на посаду помічника - консультанта народного депутата України Ханенка С.М. на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу» та присвоєно 7 ранг державного службовця.

02 січня 2013 року позивачем складено присягу Державного службовця.

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014р. №7212 позивача звільнено з посади помічника - консультанта народного депутата України у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата України.

Отже, трудові відносини які виникають між народним депутатом України та помічниками-консультантами не залежать від Апарату Верховної Ради України, оскільки помічники-консультанти не зараховуються до штату Апарату парламенту, не мають посадових обов'язків штатного працівника Апарату Верховної Ради України.

Суд зазначає, що виплата помічникам-консультантам народного депутата України одноразової грошової допомоги, яка визначена частиною шостою статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (в редакції чинній на момент звільнення позивача), здійснюється виключно за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» такі бюджетні призначення не передбачені.

Виходячи з того, що Бюджетним кодексом України визначено, що розпорядник бюджетних коштів використовує бюджетні кошти тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, встановленими Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, та здійснює платежі з бюджету виключно за наявності відповідного бюджетного призначення, без внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» здійснити виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам у Апарату Верховної Ради України не було підстав.

Частиною одинадцятою статті 23 Бюджетного кодексу України заборонено без внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» збільшувати видатки на оплату праці за рахунок зменшення інших видатків.

Указом Президента України «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів» № 690/2014 від 27.08.2014 р. було достроково припинено повноваження Верховної Ради України сьомого скликання та призначено позачергові вибори до Верховної Ради України на 26.10.2014 р.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народних депутатів України сьомого скликання, виникла необхідність у реалізації положень частини шостої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» щодо виплати одноразової грошової допомоги помічникам-консультантам народних депутатів України у 2014 році та внесення відповідних змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для фінансування зазначених витрат.

Оскільки Апарат Верховної Ради України не відноситься до суб'єктів права законодавчої ініціативи, які визначені статтею 93 Конституції України, тому Керівник Апарату Верховної Ради України Зайчук В.О. звернувся до народних депутатів України та уряду з пропозицією щодо підготовки проекту закону про внесення відповідних змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Так, суб'єктами права законодавчої ініціативи (народним депутатом України VII скликання Гєллєром Є.Б. та Кабінетом Міністрів України) було підготовлено проекти Законів «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 13.10.2014 р. № 5159 та від 23.10.2014 р. № 5159-1.

Враховуючи, що зазначені вище законопроекти знято з розгляду Верховної Ради України, тому народним депутатом України VIII скликання Гєллєром Є.Б. було підготовлено та подано на розгляд нові проекти законів «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 08.12.2014 р. № 1293 та від 17.12.2014 р. № 1495, які також не були прийняті парламентом.

Наведені вище обставини свідчать про те, що Апарат Верховної Ради України проявив належну дбайливість і доклав максимум зусиль щодо вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги помічникам-консультантам народних депутатів України у 2014 році, що виключає вину відповідача та настання відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

При цьому безпосереднім роботодавцем по відношенню до позивача є народний депутат України Ханенко С.М. (суб'єкт права законодавчої ініціативи), а не Апарат Верховної Ради України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік. Кошти на фінансування органу державної влади передбачаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Апарат Верховної Ради України є бюджетною організацією, яка утримується за рахунок Державного бюджету України. Так, згідно із додатком за № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (із змінами) видатки на утримання Апарату Верховної Ради України у 2014 році (код 0110000) передбачені у розмірі 687446,1 тис. грн., в тому числі на здійснення законотворчої діяльності Верховної Ради України (код 0111010)-3 80171,2 тис. грн.

Положеннями статей 48 і 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів не мають права брати бюджетні зобов'язання та здійснювати платежі понад кошторисні призначення.

Відповідно Апарат Верховної Ради України не має право брати на себе фінансові зобов'язання щодо помічників-консультантів народних депутатів України, які не передбачені Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю в Законі України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі її тримісячної заробітної плати.

Отже, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін