Справа № К/9991/5599/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2015р. м. Київ К/9991/5599/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення коштів на відшкодування витрат на виплату допомоги по вагітності та пологах, за касаційною скаргою Виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2009 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення коштів на відшкодування витрат на виплату допомоги по вагітності та пологах у сумі 10750 гривень.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець зареєстрований виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 23 травня 2008 року і його взято на облік як страхувальника до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Позивач є платником єдиного податку, займається оптовою торгівлею, ремонтом та технічним обслуговуванням автомобілів.

18 листопада 2008 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено безстроковий трудовий договір, який зареєстрований у Чернігівському міському центрі зайнятості 18 листопада 2008 року за № 3, відповідно до якого працівник зобов'язаний виконувати роботу менеджера з продажу, а позивач оплачувати працю працівника у розмірі 10000 гривень на місяць.

Згідно додатку № 1 від 18 листопада 2008 року до зазначеного трудового договору, у договір було внесено зміни та доповнення, відповідно до яких позивач, зокрема, зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 2500 гривень на місяць по строку 20 та 6 числа кожного місяця. Цей додаток до трудового договору було зареєстровано в Чернігівському міському центрі зайнятості 3 квітня 2009 року в присутності сторін, після закінчення періоду тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 (листок непрацездатності від 25 листопада 2008 року по 30 березня 2009 року), датований днем оформлення трудового договору - 18 листопада 2008 року, і є його невід'ємною частиною.

Трудові відносини підтверджуються копією наказу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 19 листопада 2008 року № 1, згідно якого ОСОБА_5 прийнято на роботу на посаду менеджера з посадовим окладом 2500 гривень на місяць, та записом у її трудовій книжці.

Відповідно до наказу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 19 листопада 2008 року № 2 уповноваженим по виплатах коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності призначено ОСОБА_4

ОСОБА_5 відпрацювавши чотири робочі дні, відповідно до табелю обліку використаного робочого часу за листопад 2008 року, з 25 листопада 2008 року по 30 березня 2009 року знаходилась на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АБК № 222810, виданим Менською районною поліклінікою. На підставі даного листка непрацездатності, згідно протоколу від 1 грудня 2008 року № 1 засідання уповноважених із соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_5 призначено допомогу по вагітності та пологах у розмірі 100 відсотків її заробітку, а саме у сумі 10750 гривень.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 31 грудня 2008 року № 1 позивачем було виплачено ОСОБА_5 допомогу по вагітності та пологах у сумі 10750 гривень, виходячи з посадового окладу 2500 гривень. Також їй було виплачено заробітну плату за відпрацьовані чотири робочі дні у листопаді 2008 року у сумі 412,25 гривень, за видатковим касовим ордером від 31 грудня 2008 року № 2.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 неодноразово звертався до відповідача з проханням перерахувати дебіторську заборгованість у сумі 10750 гривень, на що отримував відповіді з відмовою у відшкодуванні витрат.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що оскільки відповідач, в порушення вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 2240-ІІІ) і Інструкції про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26 червня 2001 року № 16, погодженої Національним банком України 2 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями, далі - Інструкція), зобов'язання щодо відшкодування суми перевищення над сумою страхових внесків не виконав, то заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. Позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 6 Закону № 2240-ІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону № 2240-ІІІ кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, спрямовуються на виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на поховання.

У пункті 1 частини 2 статті 28 зазначеного Закону встановлено, що страховик зобов'язаний забезпечувати фінансування матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Згідно пунктів 1, 2 частини 1 статті 34 Закону № 2240-ІІІ за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг як допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) (статті 35, 37 цього Закону) і допомога по вагітності та пологах (статті 38, 39 цього Закону).

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 38 Закону № 2240-ІІІ допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Згідно частини 1 статті 39 Закону № 2240-ІІІ допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу.

У абзаці першому частини 1 статті 51 Закону № 2240-ІІІ встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи.

Статтею 50 Закону № 2240-ІІІ визначено порядок призначення та виплати матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, а статтею 53 цього Закону - порядок розрахунку середньої заробітної плати (доходу) для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах.

Пунктом 6.9 Інструкції передбачено, що якщо витрати, проведені страхувальником-роботодавцем, за звітний квартал перевищують нараховану суму страхових внесків та інших платежів, то різниця між сумою витрат і сумою страхових внесків зараховується в рахунок сплати наступного кварталу. Якщо ж витрати не можуть бути покриті страховими внесками і в наступному кварталі, то сума перевищення, з урахуванням очікуваного результату в наступному кварталі, відшкодовується страхувальнику-роботодавцю органом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності після одержання від нього звіту за формою Ф4-ФСС з ТВП за минулий квартал. Відшкодування страхувальнику-роботодавцю суми перевищення над сумою страхових внесків у випадках, коли належна сума страхових внесків не покриває витрат, може провадитись і до одержання звіту за формою Ф4-ФСС з ТВП при обов'язковому поданні довідки-розрахунку за підписом керівника, головного бухгалтера, завіреної печаткою підприємства. Відшкодування здійснюються органом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом перерахування відповідних сум на поточний рахунок страхувальника.

Як встановлено судами, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 подавались звіти про нараховані внески, перерахування та витрати, пов'язані з загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за 2008 рік, за перший квартал 2009 року, за перше півріччя 2009 року, за дев'ять місяців 2009 року, в яких зазначалась заборгованість за Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у сумі 10750 гривень, з чого вбачається, що витрати, проведені страхувальником за звітний квартал, перевищують нараховану суму страхових внесків та інших платежів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення коштів на відшкодування витрат на виплату допомоги по вагітності та пологах.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій

не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Чернігівської міської виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення коштів на відшкодування витрат на виплату допомоги по вагітності та пологах - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.