Справа № 815/179/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/179/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Одеса 11год.30хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Слободянюка К.С.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреністю

Від відповідача: Кіптіков І.О. - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якій позивачка просить суд визнати протиправними дії Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 17.09.12 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні ВП№31177080.; щодо винесення постанови від 14.02.12 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні ВП№0.; щодо винесення постанови від 17.09.13 р. про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0; визнати протиправними та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.09.2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні ВП№31177080.; постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14.02.2012 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні. ВП№0.; постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.09.2013 року. про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що заочним рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.08.11 р. по справі №1512/2-1225 задоволені позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CM-SME508/002/2008 від 24.01.2008 року та стягнуто з відповідачів залишок заборгованості за кредитним договором у розмірі 726 664 (сімсот двадцять шість тисяч шістсот сорок чотири) гривні 20 коп., що згідно курсу НБУ станом на 15 липня 2010 року складає 91960 (дев'яносто одна тисяча дев'ятсот шістдесят) доларів США 49 центи та 75 (сімдесят п'ять) грн. 00 коп. Судове рішення набрало законної сили. На виконання судового рішення судом було видано виконавчий лист №2-1225/11 від 15.12.11 р., який було надано до примусового виконання, та державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ винесено постанову від 07.02.12 р. про відкриття виконавчого провадження та запропоновано боржнику ОСОБА_1 виконати добровільно рішення суду до 14.02.12р. також державним виконавцем винесено постанову від 09.02.12 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1225/11 від 15.12.11 р. та запропоновано боржнику ОСОБА_1 виконати добровільно рішення суду до 16.02.12 р. (ВП№31177080).

При цьому, позивачка повідомила відповідача про відсутність можливість сплатити суму боргу грошима, та вказала, що між стягувачем та боржником було укладено договір іпотеки №PM-SME508/002/2008 від 24.01.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 - іпотекодавець та «ОТП Банк» - іпотекодержатель, за яким всі зобов'язання іпотекодавця перед іпотекодержателєм по сплаті будь-яких сум, що виникають з кредитного договору. Предметом іпотеки є нерухоме майно, тому сума боргу позивачки перед стягувачем була повністю забезпечена іпотекою та відповідач був повідомлений, що ОСОБА_1 згодна на погашення заборгованості з вартості об'єкту іпотеки та погоджувалася на його реалізацію або передачу іпотечного майна на користь стягувача. Також, під час виконавчого провадження стягувач та боржник погодили умови мирової угоди, які відповідають їх волевиявленню і не суперечать правам та інтересам інших осіб. Мирова угода була укладена з метою визначення порядку виконання виконавчого листа №2-1225/11, виданого 15.12.2011 року Київським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду від 17.08.2011 року по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за Кредитним договором СМ-БМЕ508/002/2008 від 24/01/2008 р. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.11.14 р. по справі №1512/2-1225/11 мирову угоду було затверджено.

Однак, державним виконавцем були винесені постанови № В-9/42 від 14.02.12 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні. ВП№0, постанову від 17.09.13 р. про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0., а також, було винесено постанову від 17.09.12 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні. ВП№31177080. Вказані постанови державного виконавця боржнику не вручалися. В подальшому виконавче провадження було направлено до ДВС Овідіопольського УЮ.

Позивачка вважає, що постанови про стягнення з неї виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а також дії державного виконавця щодо винесення зазначених постанов є протиправними, оскільки сам по собі сплив строку на добровільне виконання не може бути достатньою підставою для стягнення виконавчого збору, адже виконавчою службою не вчинено жодних дій примусового характеру, пов'язаних із виконанням рішення.

Крім того, оскільки між стягувачем та боржником укладено договір іпотеки, а також укладено мирову угоду, примусового стягнення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», не відбулося, у зв'язку з чим немає підстав для стягнення виконавчого збору.

Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні 26.03.2015 року позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на виконанні у другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №№ 2-1225/11 виданих Київським районним судом м. Одеси 15.12.2011 , про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» грошової суми у розмірі 726644,20 грн., та 910,00 грн. За письмовою заявою представника за довіреністю стягувача, державним виконавцем відділу 09.02.2012 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №31177080, ВП№31177076, відповідно. У зазначених постановах про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлено семиденний строк для самостійного виконання рішення. Під час проведення виконавчих дій, державним виконавцем відділу ознайомлено боржника з постановами про відкриття виконавчого провадження у порядку передбаченому законодавством та вжито ряд заходів примусового виконання рішення. Так, 29.02.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зазначеною постановою накладено арешт на транспортний засіб боржника MAZDA 6 д.н. НОМЕР_1., того ж дня, винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу MAZDA 6 д.н. НОМЕР_1. В ході проведення виконавчих дій, стягувачем надано на адресу відділу письмову заяву про першочергове звернення стягнення на іпотечне майно, а саме житловий будинок по вулиці Кавунова балка, 20а, м. Овідіополь Одеської області та про зняття арешту з рухомого майна. З метою отримання інформацію про наявність у боржника зареєстрованого нерухомого майна, на адресу відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області та КП "Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» направлено відповідні запити. Згідно відповідей з реєструючих установ, земельні ділянки та нерухоме майно на території Овідіопольського району Одеської області за боржником не зареєстровано. Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОП», за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_3. 04.07.2012 року складено акт опису та арешту майна боржника, а саме транспортного засобу - MAZDA 6 д.н. НОМЕР_1. 17.09.2012 року винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадження, з метою встановлення ринкової вартості описаного та арештованого рухомого майна боржника. На підставі довідки ДПІ у Київському районі м. Одеси, накладено арешт на грошові кошти боржника, про що винесено відповідну постанову від 14.05.2012.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що боржником не виконано рішення у строк наданий для самостійного (добровільного виконання) та те що, державним виконавцем Відділу вжити заходи щодо звернення стягнення на майно боржника, що спростовує доводи позивача з приводу невчинення жодних дій примусового характеру, пов'язаних із виконанням рішення. 17.09.2012 року державним виконавцем відділу винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 72664,42 грн., та 91,00 грн. Копії зазначених постановах спрямовано на адресу боржника разом із супровідними листами за правилами статті 31 Закону.

Отже, на думку відповідача підстави для задоволення позову відсутні, оскільки державним виконавцем були вчинені виконавчі дії, звернені на виконання рішення суду в примусовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського райсуду м. Одеси від 17 серпня 2011 року задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором: з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», стягнуто загальну суму заборгованості за кредитним договором №CM-SME508/002/2008 від 24.01.2008року в розмірі 726644 (сімсот двадцять шість тисяч шістсот сорок чотири) грн. 20 коп., що згідно курсу НБУ станом на 15 липня 2010 року за 1 долар США становить 7,9017 грн. і складає 91960 (дев'яносто одна тисяча дев'ятсот шістдесят) доларів США 49 центи та 75 (сімдесят п'ять) грн. 00 коп., яка складається з:

- 626681 (шістсот двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 30 коп., що дорівнює згідно курсу НБУ 79309 (сімдесят дев'ять тисяч триста дев'ять) доларів США 68 центів залишок заборгованості за кредитом;

- 66871 (шістдесят шість тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 30 коп., що дорівнює згідно курсу НБУ 8462 (вісім тисяч чотириста шістдесят два) долари США 90 центів відсотки за користування кредитом;

- 33091 (тридцять тисяч дев'яносто одна) грн. 60 коп., що дорівнює згідно курсу НБУ 3 4187 (чотири тисячі сто вісімдесят сім) доларів США 91 цент пеня за прострочення виконання зобов'язань;

- 75 (сімдесят п'ять) грн. 00 коп. штрафні санкції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 60 (шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 60 (шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду. Судове рішення набрало чинності.

Київським райсудом м. Одеси на виконання судового рішення від 17.08.2011 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 15 грудня 2011 року видані виконавчі листи.

Державним виконавцем Кіптіковим І.О. Другого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ винесено постанову від 07.02.12 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1225/11 від 15.12.11 р. та запропоновано боржнику ОСОБА_1 виконати добровільно рішення суду до 14.02.12 р.

Також, 09.02.2012 року Державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ Кіптіковим І.О. за заявами про примусове виконання виконавчого листа №2-1225/11 від 15.12.2011 року відкриті виконавчі провадження №ВП 31177080 та ВП №31177076. Відповідно до постанов про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк до 16.02.2012 року самостійно виконати вимоги виконавчого документу. Копії постанов про відкриття виконавчих проваджень згідно супровідних листів вих.. №05-42/3418 3419 та вих. №05-42/3416 3417 були направленні на адресу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

14.02.2012 року у зв'язку з невиконанням боржником у строк визначеним в постанові від 07.02.2012 року про відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку вимоги виконавчого документу державним виконавцем було винесено постанову № В-9/42 від 14.02.12 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні. ВП№0.

29.02.2012 року в межах виконавчого провадження ВП №31177080 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зазначеною постановою накладено арешт на транспортний засіб боржника MAZDA 6 д.н. НОМЕР_1..

29.02.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу MAZDA 6 д.н. НОМЕР_1.

З метою отримання інформацію про наявність у боржника зареєстрованого нерухомого майна, на адресу відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області та КП "Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» направлено відповідні запити. Згідно відповідей з реєструючих установ, земельні ділянки та нерухоме майно на території Овідіопольського району Одеської області за боржником не зареєстровано. Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОП», за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_3

На підставі довідки ДПІ у Київському районі м. Одеси, накладено арешт на грошові кошти боржника, про що винесено відповідну постанову від 14.05.2012.

04.07.2012 року складено акт опису та арешту майна боржника, а саме транспортного засобу - MAZDA 6 д.н. НОМЕР_1.

17.09.2012 року винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадження, з метою встановлення ринкової вартості описаного та арештованого рухомого майна боржника, а також 17.09.2012 року в межах виконавчого провадження №ВП 31177080 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 72664, 42 грн. у зв'язку з добровільним не виконанням боржником виконавчого листа в строк визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2012 року.

17.09.2013 року державним виконавцем було також винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0.

10.02.2014 у порядку передбаченому ч. 1 п. 10 статті 49 Закону державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по стягненню з боржника 910, 00 грн., якою встановлено, що 12.03.2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вказаною постановою накладено арешт на все майно боржника. Боржником надано заяву про першочергове звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок по АДРЕСА_4. З метою подальшого виконання рішення суду виконавчий лист направлено до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управлення юстиції.

Позивачка не згодна з діями відповідача щодо винесення постанови від 17.09.12 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні ВП№31177080, постанови від 14.02.12 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 91 гривні ВП№0, постанови від 17.09.13 р. про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 50 гривень. ВП№0, вважає їх протиправними, у зв'язку з чим звернулася вказаним позовом до суду, оскарживши також і самі постанови.

Суд погоджується з правовою позицією позивачки стосовно протиправності постанов від 17.09.12 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні, від 14.02.12 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 91 гривні ВП№0, та від 17.09.13 р. про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 50 гривень. ВП№0 з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно положень ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У відповідності до положень ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Згідно із положеннями ст.43 ЗУ «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику.

Таким чином, норми ст.28 Закону слід застосовувати у системному зв'язку з положеннями ст.43 Закону, що призводить до висновку про можливість стягнення виконавчого збору виключно одночасно із задоволенням вимог стягувача (п.3 ч.1 ст.43 Закону) в порядку розподілу стягнутих державним виконавцем з боржника грошових сум, тобто в разі фактичного виконання виконавчого документа про стягнення грошової суми та в певній послідовності розподілу стягнутих сум.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем відсутність обставини фактичного виконання виконавчих документів стосовно боржника ОСОБА_1

Відповідно до п.6 Пленуму Вищого адміністративного Суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму від 13.12.2010р. № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 21.05.2012р. №5, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

При цьому, відповідно до статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Пунктом 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі по тексту - Інструкції № 74/5) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Таким чином, відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець надає боржнику семиденний строк для добровільного виконання виконавчого документу, який в даному випадку (враховуючи обов'язок державного виконавця направити Боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом із повідомленням про вручення та обов'язковість пересвідчення чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк) починає перебіг з дня отримання Боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що матеріали справи (копії матеріалів виконавчого провадження) не містять доказів вручення Боржнику ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень, а також постанов про стягнення з неї виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з частиною 8 статті 54 цього Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

З пояснень позивачки вбачається, що остання повідомляла відповідача, що сума боргу позивачки перед стягувачем була повністю забезпечена іпотекою та ОСОБА_1 згодна на погашення заборгованості з вартості об'єкту іпотеки та погоджувалася з його реалізацією або передачею іпотечного майна на користь стягувача.

Також, згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

При цьому, судом встановлено, що державним виконавцем під час виконання виконавчого листа №2-1225/11 були вчинені дії щодо розшуку майна боржника, накладення арешту на кошти, опис майна, однак 10.02.2014 у порядку передбаченому ч. 1 п. 10 статті 49 Закону державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та з метою подальшого виконання рішення суду виконавчий лист направлено до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управлення юстиції.

В даному випадку виконавчі дії вчинялись, проте примусового виконання рішення не відбулось.

Також судом встановлено, що відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управлення юстиції були відкриті 22.04.2014 року виконавчі провадження №ВП №43052377 та №43052884. Під час виконавчого провадження стягувач та боржник погодили умови мирової угоди, які відповідають їх волевиявленню і не суперечать правам та інтересам інших осіб. Мирова угода була укладена з метою визначення порядку виконання виконавчого листа №2-1225/11, виданого 15.12.2011 року Київським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду від 17.08.2011 року по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за Кредитним договором СМ-БМЕ508/002/2008 від 24/01/2008 р. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.11.14 р. по справі №1512/2-1225/11 мирову угоду було затверджено. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець Химич О.М. ДВС Овідіопольського УЮ прийняв 25.11.14 р. постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 43052377 та ВП № 43052884.

За таких обставин, оскільки державним виконавцем Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції рішення суду примусово виконано не було, стягнення коштів не мало місця, виконавчий лист було направлено на виконання до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управлення юстиції, а також з урахуванням того, що сума боргу ОСОБА_1 забезпечувалася договором іпотеки, постанова від 17.09.2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42грн. ВП№31177080, постанова від 14.02.2012 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні. ВП№0. та постанова від 17.09.2013 року. про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0. підлягають скасуванню судом як протиправні, а вимоги ОСОБА_1 в цій частині - задоволенню.

Слід зазначити, що витрати, пов'язані із проведенням виконавчих дій не підтверджуються жодними доказами, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні документальні докази, з чого складалися витрати виконавчого провадження (за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження) та які саме витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, здійснені в ході виконавчого провадження відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, вимоги позивачки про визнання протиправними дій Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 17.09.12 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні ВП№31177080.; щодо винесення постанови від 14.02.12 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні ВП№0.; щодо винесення постанови від 17.09.13 р. про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0 не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.181 КАС України відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Скасуванням протиправних постанов повністю відновлюються права позивачки у межах адміністративного спору у справі, порушеній в порядку ст.181 КАС України, шляхом задоволення позовних вимог, звернених до органу ДВС.

Дії по винесенню передбачених ст.ст.41,43 ЗУ «Про виконавче провадження» постанов в межах відкритого виконавчого провадження не можуть бути визнані протиправними, оскільки такі дії є законодавчо визначеною компетенцією державного виконавця, тобто вчиняються на підставі, в межах повноважень, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Суд також зазначає, що ОСОБА_1 обґрунтовано вказує на поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження постанов, які визначаються для її вимог за правилами абз.2 ч.2 ст.181 КАС України. Відповідачем не надано доказів щодо дати отримання позивачкою оскаржених постанов на спростування доводів ОСОБА_1 стосовно ознайомлення з ними лише 23.12.2014р.

Оскільки ч.2 ст.181 КАС України встановлено 10 денний строк на оскарження рішення державного виконавця, а позивачка звернулася до суду з позовом 13.01.2015р., цей строк нею пропущений, але з поважних причин.

Відповідно до ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду клопотання. Ухвала суду про відмову в поновленні чи продовженні пропущеного процесуального строку може бути оскаржена особами, які беруть участь у справі. Правила даної статті не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Відтак для розгляду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом немає процесуальних підстав, оскільки правила поновлення пропущених процесуальних строків не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме, в частині скасування оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

У позовній заяві позивачкою заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки вона перебуває у складному фінансовому становищі.

Відповідно до частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно частини першої статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою суду.

З урахуванням доводів позивачки та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.94, 98, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.09.2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні ВП№31177080.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14.02.2012 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні. ВП№0.;

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.09.2013 року про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2015 року.

Суддя М.М. Аракелян

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.09.2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 72 664,42 гривні ВП№31177080.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14.02.2012 р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 91 гривні. ВП№0.;

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.09.2013 року про стягнення витрат виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 гривень. ВП№0.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

31 березня 2015 року