Справа № 817/4060/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/4060/14

03 лютого 2015 року 10год. 46хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Костопільське лісове господарство" правонаступника Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп"
до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Костопільське лісове господарство", яке є правонаступником Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп", звернулось до суду з адміністративним позовом до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2014 року №, №.

В судовому засіданні 16.01.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" реорганізоване шляхом його приєднання до Державного підприємства "Костопільське лісове господарство", яке, відтак, виступає його правонаступником. Відповідачем проведено документальну перевірку Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп", за наслідками якої виявлено порушення даним платником податків вимог податкового законодавства, що призвело до донарахування йому грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та податку на доходи фізичних осіб, про що прийнято оспорювані рішення.

Позивач з висновками органу доходів і зборів не згідний. Вважає, що дані податкової звітності формувались платником податків на підставі достовірних первинних та інших документів, які мали для цього значення. Представник позивача вказав, що відповідачем під час проведення перевірки не було взято до уваги обставину здійснення подальшої реалізації деревини, заготовленої в лісах Спеціалізованого виробничого сільськогосподарського кооперативу "Селянський ліс" під час надання послуг Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням, які орган доходів і зборів вважає такими, що не використовувались у господарській діяльності платника податків. Крім того, представник позивача зазначив, що працівники, які проходили навчання за рахунок підприємства, станом на час розірвання з ними трудових відносин ще не закінчили навчання, а тому їх обов'язок відпрацювати три роки ще не настав. З огляду на це, вважає оспорювані рішення неправомірними, просив позов задовольнити повністю.

В судове засідання 03.02.2015 року представник позивача не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача, на основі наявних у ній доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що під час документальної перевірки Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" органом доходів і зборів виявлено порушення останнім вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 140.1.3 п. 140.3 ст. 140, пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. 2 пп.165.1.21 п. 165.1 ст. 165, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, ст. 51, пп. "б", пп. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, що затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, що призвело до збільшення платнику податків грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств, податку на доходи фізичних осіб. Вважає оспорювані рішення правомірними, а висновки, покладені в їх основу - обґрунтованими.

Представник відповідача вказав, що платником податків під час проведення перевірки не надано жодних доказів на підтвердження здійснення подальшої реалізації деревини, заготовленої в лісах Спеціалізованого виробничого сільськогосподарського кооперативу "Селянський ліс" під час надання послуг Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням, тому є підстави вважати, що такі послуги не використовувались у господарській діяльності. Крім того, представник позивача зазначив, що працівники, які проходили навчання за рахунок підприємства та розірвали з ним трудові відносини не зможуть виконати свій обов'язок відпрацювати після цього три роки. З огляду на це, вважає оспорювані рішення правомірними, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, враховуючи таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 10.06.2014 року №218 Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" реорганізоване шляхом його приєднання до Державного підприємство "Костопільське лісове господарство" (а.с. 131-140, 172-175).

Костопільською об'єднаною державною податкової інспекцією Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.3013 року, за результатами якої складено акт від 24.07.2014 року №33022/33318900 (а.с. 32-72, 157-159).

На підставі акту органом доходів і зборів прийнято податкові повідомлення-рішення:

-від 07.08.2014 року № про збільшення платнику податків грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 114146,25 грн., а саме 91317,00 грн. за основним платежем та 22829,25 грн. штрафу (а.с. 75);

-від 07.08.2014 року № про збільшення платнику податків грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 9009,23 грн., а саме 4906,65 грн. за основним платежем та 4102,58 грн. штрафу (а.с. 73).

Податкові повідомлення-рішення були оскаржені правонаступником платника податків в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с. 24-31).

Підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача про порушення позивачем вимог:

-пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 140.1.3 п. 140.3 ст. 140 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, на суму 443959,00 грн., в тому числі за 2 кв. 2012 року на 157080,00 грн., за 3 кв. 2012 року на 116151,00 грн., за 4 кв. 2012 року на 75000,00 грн., за 2013 рік на 95728,00 грн.;

-пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. 2 пп.165.1.21 п. 165.1 ст. 165, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, яке полягало у не утриманні та не перерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 4906,65 грн. та ст. 51, пп. "б", пп. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, що затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, яке полягало у поданні податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, за період, що перевірявся, з недостовірними відомостями.

Суд погоджується з наведеними висновками, вважає їх обґрунтованими та законними.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтями 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" (Замовник) та Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням (Виконавець) було укладено договір від 17.03.2012 року №28, предметом якого стало надання у 2012 році послуг в лісовому господарстві, які полягали у здійсненні польових та камеральних робіт з базового лісовпорядкування на площі 8300 га (а.с. 77-78).

Протоколом погодження договірної вартості сторонами обумовлено вартість послуг за вказаним договором на рівні 411248,40 грн., в тому числі ПДВ 68541,40 грн. (а.с. 79).

Додатковою угодою від 29.12.2012 року №1 дію договору від 17.03.2012 року №28 продовжено до 30.03.2013 року (а.с. 80).

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем для перевірки надано:

-акти надання послуг: від 27.06.2012 року №1 на суму 150000,00 грн., в тому числі ПДВ 25000,00 грн.; від 28.09.2012 року №2 на суму 111151,20 грн., в тому числі ПДВ 18525,20 грн.; від 30.11.2012 року №3 на суму 80000,00 грн., в тому числі ПДВ 13333,33 грн.; від 29.03.2013 року №4 на суму 70097,20 грн., в тому числі ПДВ 11682,87 грн. (а.с. 81-84);

-платіжні доручення від 29.03.2012 року №5 на суму 150000,00 грн.; від 24.09.2012 року №65 на суму 111151,20 грн.; від 09.11.2012 року №90 на суму 80000,00 грн.; від 29.03.2013 року №220 на суму 30097,20 грн.; від 18.04.2013 року №260 на суму 40000,00 грн. (а.с.85-89).

Витрати у сумі 411248,00 грн. позивачем віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, а саме за 2 кв. 2012 року на суму 150000,00 грн., за 3 кв. 2012 року на суму 116151,00 грн., за 4 кв. 2012 року на суму 75000,00 грн., за 2013 рік на суму 70097,00 грн. (ст. акту 22, а.с. 43).

Разом з тим, під час перевірки встановлено, що ліс площею 8300 га, в межах якого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням надавались послуги в лісовому господарстві за договором від 17.03.2012 року №28, належить Спеціалізованому виробничому сільськогосподарському кооперативу "Селянський ліс".

Судом досліджено, що між Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" (Виконавцеь) та Спеціалізованим виробничим сільськогосподарським кооперативом "Селянський ліс" (Замовник) укладено договори від 04.01.2011 року та від 04.01.2013 року, предметом яких стало здійснення охорони та виконання повного комплекту лісокультурних та лісогосподарських робіт в лісах, що передбачені матеріалами лісовпорядкування та Державною Програмою "Ліси України" (а.с. 90-91).

Вказану обставину також було визнано представником позивача у судовому засіданні.

В силу вимог частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В свою чергу, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За змістом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, яка пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що необхідною умовою відображення результатів господарської операції у складі витрат є її здійснення в межах провадження господарської діяльності (прибуткової або неприбуткової), яка повинна викликати реальні зміни майнового стану суб'єкта господарювання - платника податків.

Водночас, метою Державної цільової програми "Ліси України" на 2010-2015 роки, яку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 року №977, є визначення основних напрямів збалансованого розвитку лісового господарства, спрямованих на посилення екологічних, соціальних та економічних функцій лісів. Основними завданнями цієї програми є: підвищення рівня лісистості; нарощування ресурсного та екологічного потенціалу лісів, забезпечення ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку; підвищення стійкості лісових екосистем, забезпечення охорони і захисту лісів; відтворення, охорона і раціональне використання мисливської фауни; раціональне використання лісових ресурсів; підвищення ефективності управління лісовим господарством; покращення наукового та кадрового забезпечення розвитку галузі лісового господарства; забезпечення розвитку: міжнародного співробітництва у галузі лісового господарства; рекреаційної та туристичної інфраструктури, провадження еколого-просвітницької діяльності.

За умовами договорів від 04.01.2011 року та від 04.01.2013 року, укладених між Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" та Спеціалізованим виробничим сільськогосподарським кооперативом "Селянський ліс", оплата робіт та наданих послуг здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань, виділених під бюджетну програму "Заходи з охорони і захисту, раціонального використання лісів, наданих у постійне користування агропромисловим підприємствам" та коштів отриманих Виконавцем від господарської діяльності (пункт 2.1). Бюджетні кошти, виділені на виконання бюджетних програм в лісах Замовника, направляються безпосередньо Виконавцю (пункт 4.1). Вся заготовлена в лісах Замовника деревина та інша лісопродукція залишається в розпорядженні Виконавця (пункт 4.2).

Аналіз вказаних договорів у їх взаємозв'язку з договором від 17.03.2012 року №28, укладеним позивачем із Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням, не дає підстави вважати, що послуги, які надавались платнику податків були якимось чином спрямовані на отримання останнім доходів від господарської діяльності.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо використання цих послуг в межах господарської діяльності шляхом подальшої реалізації деревини, заготовленої в лісах Спеціалізованого виробничого сільськогосподарського кооперативу "Селянський ліс".

Відповідно до абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 розділу ІІ Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1). Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2).

Пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що в разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Позивачем під час перевірки не було надано жодних первинних та бухгалтерських і інших документів на підтвердження фактичного здійснення подальшої реалізації деревини, заготовленої в лісах Спеціалізованого виробничого сільськогосподарського кооперативу "Селянський ліс" в процесі надання Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням послуг на підставі договору від 17.03.2012 року №28.

Судом вживалися заходи з метою витребування у позивача доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, документи складського обліку, докази внутрішнього переміщення товарно-матеріальних цінностей, їх транспортування, відпуску (списання) сировини та матеріалів на виробництво продукції, документи, що підтверджують реалізацію товарно-матеріальних цінностей та отримання доходу від їх реалізації.

Позивачем витребовувані судом докази не надано у зв'язку з їх знищенням під час реорганізації Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" (а.с. 170).

В силу вимог частини 6 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Отже, понесені позивачем витрати у сумі 411248,00 грн. не належать до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, оскільки вони не пов'язані з господарською діяльністю останнього.

Абзацом 2 підпункту 140.1.3 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) встановлено, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються витрати подвійного призначення, до яких належать витрати на навчання та/або професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації у вітчизняних або закордонних навчальних закладах, якщо наявність сертифіката про освіту в таких закладах є обов'язковою для виконання певних умов ведення господарської діяльності, в тому числі, але не виключно вищих та професійно-технічних навчальних закладах фізичних осіб (незалежно від того, чи перебувають такі особи в трудових відносинах з платником податку), які уклали з ним письмовий договір (контракт) про взяті ними зобов'язання відпрацювати у платника податку після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше трьох років.

Абзацом 4 підпункту 140.1.3 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) визначено, що в разі розірвання письмового договору (контракту), зазначеного в абзаці другому цього підпункту, платник податку зобов'язаний збільшити дохід у сумі фактично здійснених ним витрат на навчання та/або професійну підготовку, які були включені до складу його витрат. Внаслідок такого збільшення доходу нараховується додаткове податкове зобов'язання та пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на день виникнення податкового зобов'язання з податку, яке мав би сплатити платник податку у встановлений строк у разі, якщо б він не користувався податковою пільгою, встановленою цим підпунктом, обчислені до суми такого податкового зобов'язання та розраховані за кожен день недоплати, закінчуючи днем збільшення доходу. Сума відшкодованих платнику податку збитків за такою угодою (договором, контрактом) не є об'єктом оподаткування в частині, що не перевищує суми, на які збільшено дохід, сплати додаткового податкового зобов'язання та пені, зазначених в цьому абзаці.

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" укладено договори про зобов'язання працівників відпрацювати після закінчення навчального закладу:

-від 27.12.2011 року з працівником ОСОБА_2, якого направлено на навчання до Березнівського лісового коледжу строком на 3 роки за спеціальністю "Лісове господарство";

-від 27.12.2011 року з працівником ОСОБА_3, якого направлено на навчання до Березнівського лісового коледжу строком на 3 роки за спеціальністю "Лісове господарство";

-від 03.09.2012 року з працівником ОСОБА_4, якого направлено на навчання до Березнівського лісового коледжу строком на 3 роки за спеціальністю "Лісове господарство";

-від 03.09.2012 року з працівником ОСОБА_5, якого направлено на навчання до Березнівського лісового коледжу строком на 3 роки за спеціальністю "Лісове господарство";

-від 03.09.2012 року з працівником ОСОБА_6, якого направлено на навчання до Березнівського лісового коледжу строком на 3 роки за спеціальністю "Лісове господарство";

-від 01.09.2013 року з працівником ОСОБА_7, якого направлено на навчання до Березнівського лісового коледжу строком на 3 роки за спеціальністю "Лісове господарство";

-від 07.11.2013 року з працівником ОСОБА_8, якого направлено на навчання до Національного лісотехнічного університету України за спеціальністю "Лісове господарство" (а.с. 92-123, 168).

Наданими позивачем платіжними дорученнями підтверджується перерахування коштів на оплату вартості навчання цих працівників у загальній сумі 32711,00 грн. (а.с. 124-130).

Витрати у сумі 32711,00 грн. позивачем віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, а саме за 2 кв. 2012 року на суму 7080,00 грн., за 2013 рік на суму 25631,00 грн. (ст. акту 20-21, а.с. 42-43).

Разом з тим, під час перевірки встановлено, що станом на 31.12.2013 року вказані працівники звільнені з роботи на Державному підприємстві "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп".

Судом вживалися заходи з метою витребування у позивача доказів на підтвердження виконання цими працівниками обов'язку відпрацювати 3 роки після навчання (а.с. 170).

Позивачем витребовувані судом докази не надано у зв'язку з передачею документів особового складу за 2004 - 2013 роки на зберігання до архівної установи (а.с. 171).

Примірний договір суб'єкта господарювання з працівником, форма якого затверджена Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.08.2010 року №232, передбачає, що підставою для відшкодування замовнику витрат, пов'язаних з його навчанням у разі порушення працівником в односторонньому порядку без поважних причин умов договору здійснюється, зокрема, у разі звільнення протягом терміну обов'язкового відпрацювання, що визначений цим договором, за власним бажанням без поважних причин або з ініціативи адміністрації за виключенням випадків, передбачених пунктами 1 та 2 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Умови аналогічного змісту містять договори з працівниками, укладені позивачем.

Водночас, з досліджених судом договорів та інформації, отриманої з навчальних закладів, вбачається, що станом на 31.12.2013 року навчання працівників не було закінчене.

Суд зазначає, що норма абз. 2 пп. 140.1.3 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України встановлює необхідну передумову, дотримання якої дозволяє платнику податків включати витрати на навчання, професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації працівників до складу витрат подвійного призначення, а саме - попереднє укладення письмового договору (контракту) з такими працівниками про їх обов'язок відпрацювати у платника податків після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше трьох років.

Натомість, норма абз. 4 пп. 140.1.3 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України визначає загальний наслідок розірвання такого договору працівником, незалежно від факту закінчення чи незакінчення ним на той час навчання, що обумовлює обов'язок платника податків включити суму витрат на навчання працівника до складу доходів.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що припинення трудових відносин з працівниками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 призводить до фактичної неможливості виконання ними взятих на себе зобов'язань відпрацювати у позивача по закінченню навчання.

Тому, посилання позивача на ту обставину, що станом на час розірвання працівниками трудових відносин з Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" вказані особи не закінчили навчання є безпідставним та не має впливу на спірні правовідносини.

Отже, понесені позивачем витрати у сумі 32711,00 грн. не належать до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств, оскільки працівники не зможуть виконати обов'язку відпрацювати на підприємстві протягом 3 років після закінчення навчання.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 року № про збільшення Державному підприємству "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств на загальну суму 114146,25 грн., в тому числі 91317,00 грн. за основним платежем та 22829,25 грн. за штрафними санкціями є правомірним, а позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до пп. 165.1.21 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, сума, сплачена роботодавцем на користь вітчизняних вищих та професійно-технічних навчальних закладів за фізичну особу, але не вище розміру, визначеного в абз. 1 пп. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 цього Кодексу на кожний повний або неповний місяць підготовки чи перепідготовки такої фізичної особи, незалежно від того, чи перебуває ця особа у трудових відносинах з роботодавцем, але за умови, що вона уклала з ним письмовий договір (контракт) про взяті зобов'язання з відпрацювання у такого роботодавця після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше ніж три роки. Якщо працівник припиняє трудові відносини з роботодавцем протягом періоду такого навчання або до закінчення третього календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такому працівнику протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Таким чином, якщо при проведенні остаточного розрахунку працівник не відшкодовує підприємству витрати на навчання, то сума цих витрат прирівнюється до додаткового блага, підприємство зобов'язане утримати податок на доходи фізичних осіб із даної суми.

Доказів відшкодування працівниками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 витрат на їх навчання Державному підприємству "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" позивачем не надано.

Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент є платником податку на доходи фізичних осіб, а об'єктом оподаткування цим податком для резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Отже, позивачеві належало утримати та перерахувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб з витрат на навчання звільнених працівників у сумі 4906,65 грн.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 року № в частині збільшення Державному підприємству "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 4906,65 грн. за основним платежем є правомірним, а позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій, останні нараховані платнику податків у наступних розмірах: по працівнику ОСОБА_3 - 25%; по працівнику ОСОБА_2 - 50%; по працівниках ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 - 75% від суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягав нарахуванню та сплаті до бюджету, що разом склало 3082,58 грн. (а.с. 74).

Згідно з пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Таким чином, визначені пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України штрафні санкції застосовуються до платника податків не за сам факт повторного виявлення порушень, а саме за повторне вчинення ним протиправних діянь, виявлення яких дає органу доходів і зборів підстави самостійно визначити суму грошових зобов'язань.

Тому, штрафні санкції у розмірі 50% та 75% можуть бути застосовані до платника податків за вчинення відповідного правопорушення вдруге та втретє і більше разів лише щодо тих порушень, які і вчинені, і виявлені вдруге та втретє і більше разів.

Отже, відповідачем безпідставно застосовано до платника податків штрафні санкції, передбачені абзацами 4, 6 пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України у розмірі 50% та 75% від суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягав нарахуванню та сплаті до бюджету, в той час як повинні були застосовуватись лише санкції у розмірі 25%.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 року № в частині збільшення Державному підприємству "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на суму 1855,92 грн. (з розрахунку: 3082,58 грн. - (4906,65 грн. * 25%) = 1855,92 грн.) є неправомірним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Форма податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, що затверджена Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784 (чинного на час спірних правовідносин).

Оскільки висновки органу доходів і зборів про порушення платником податків вимог пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. 2 пп.165.1.21 п. 165.1 ст. 165, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, яке полягало у не утриманні та не перерахуванні до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 4906,65 грн., знайшли своє підтвердження дослідженими судом належними і допустимими доказами, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку протягом періоду, що перевірявся, подавались позивачем з недостовірними відомостями.

В силу вимог пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Судом досліджено, що під час камеральної перевірки податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ), яка мала місце 27.11.2013 року, результати якої оформлено актом №24/17-50/33318900, було виявлено порушення Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" вимог розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, що затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, пп. "б", пп. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, яке полягало у поданні податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за І-IV кв. 2011 року, І-IV кв. 2012 року, І-IІІ кв. 2013 року з недостовірними відомостями (а.с. 176).

Таким чином, має місце повторне вчинення позивачем правопорушення, передбаченого пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, що тягне за собою застосування до платника податків штрафних санкцій у подвійному розмірі - на рівні 1020,00 грн.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 року № в частині збільшення Державному підприємству "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на суму 1020,00 грн. є правомірним, позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Судом задоволено позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2014 року № на суму 1855,92 грн., що складає 1,5% від загальної суми позовних вимог.

Отже, присудженню на користь позивача з Державного бюджету України підлягає судовий збір у сумі 36,95 грн., одночасно, стягненню з позивача підлягає судовий збір у сумі 2216,80 грн. Тому, суд присуджує стягнути з позивача до Державного бюджету України судовий збір у сумі 2179,85 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 07.08.2014 року № в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1855 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 92 (дев'яносто дві) коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Костопільське лісове господарство" правонаступника Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Костопільський держспецлісгосп" на користь Державного бюджету України недоплачену суму судового збору у розмірі 2179 (дві тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 85 (вісімдесят п'ять) коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.