Справа № 805/13445/13-а
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року (10 год. 25 хв.)Справа № 805/13445/13-а СНДО/808/8/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Східної митниці Міністерства доходів і зборів України, м. Донецьк

про: визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася із адміністративним позовом до Східної митниці Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Східної митниці Державної митної служби України від 14.08.2013 № 418-к в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Азов-порт» Східної митниці Державної митної служби України; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Азов-порт» Східної митниці Міністерства доходів і зборів України з 15.08.2013; стягнути з відповідача на користь позивача з 15.08.2013 середній заробіток за час вимушеного прогулу до часу фактичного поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 01.10.2004 позивач працював в митних органах, а з 2008 року - на митному посту «Азов-порт» та займав посаду старшого інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Азов-порт» Східної митниці. 04.06.2013 позивачу стало відомо про існування наказу Східної митниці Міністерства доходів і зборів України № 13-к від 01.06.2013, з якого вбачається, що позивач з 01.06.2013 у зв'язку з реорганізацією, з невідомих причин, не переведений до митного поста «Азов-порт» Східної митниці Міндоходів із займаної посади старшого інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Азов-порт» Східної митниці. Позивач зазначив, що 14.06.2013 йому було запропоновано підписати попередження про наступне вивільнення на підставі п.1 ст.40, ст.ст. 49-2, 103 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (із змінами та доповненнями, далі - КЗпП України), а на підставі наказу № 418-к від 14.08.2013 позивача було звільнено з 15.08.2013. На думку позивача, його звільнення відбулося з грубим порушенням норм чинного законодавства, так як при звільненні не було враховано переважне право на залишення на роботі. Також позивач вказав на те, що на момент звільнення в відділі митного оформлення № 1 митного поста «Азов-порт» Східної митниці були вакантні посади, які позивачу не пропонувалися, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість звільнення позивача у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України. Разом з тим позивач зазначив, що після проведення реорганізації Східної митниці, він протягом зміни з 09.00 по 20.00 02.06.2013 та зміни з 20.00 03.06.2013 по 09.00 04.06.2013 виконував функції з проведення митного контролю та митного оформлення товарів, що ввозяться (ввезені) на митну територію України, вивозяться (вивезені) за межі митної території України, а також ті, що переміщуються транзитом через митну територію України. Беручи до уваги вимоги ст. 24 КЗпП України, відповідно до яких трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи, позивач вважає, що вищезазначене свідчить про укладання з 02.06.2013 між ним та відповідачем нового трудового договору.

Відповідач позов не визнав, вважає вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, надав письмові заперечення (а.с. 46-55, Том І) та додаткові пояснення (вх. №8372 від 24.02.2015), в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2009, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаними рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою. Ухвалою від 09.07.2014 Вищим адміністративним судом України касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2009 та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014 скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

10.10.2014, супровідним листом від 24.07.2014 за №К/800/13797/14, до Запорізького окружного адміністративного суду від Вищого адміністративного суду України надійшла, за належністю, адміністративна справа №805/13445/13-а.

Відповідно до розпорядження голови Вищого адміністративного суду України №193 від 02.09.2014 «Про забезпечення розгляду адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції» встановлено, що розгляд адміністративних справ, підсудних Донецькому окружному адміністративному суду здійснюється Запорізьким окружним адміністративним судом.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.10.2014 справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання 25.02.2015 не з'явився, клопотанням від 23.02.2015 вх. № 8244 просить суд розглянути справу за його відсутності на підставі доказів, що були надані позивачем та на підставі доводів, викладених як у позовній заяві, так і у додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання 25.02.2015 також не з'явився. В додаткових поясненнях від 24.02.2015 вх. №8438 просить розглянути справу за відсутності уповноваженого представника, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (із змінами та доповненнями, далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження за наявними у справі документами.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до диплому Маріупольського гуманітарного інституту Донецького національного університету НК №23738827 (а.с. 20, Том І), позивач має вищу юридичну освіту, спеціальність - «Правознавство», кваліфікація - юрист.

У відповідності до довідки від 04.10.2004№01-Пр 9 (а.с. 62, Том І), ОСОБА_1 прийняла Присягу державного службовця України 01.08.2000.

Згідно з копією трудової книжки (а.с. 147-179, Том І), за час роботи в Маріупольській та Східній митницях позивач займав посади: з 01.10.2004 по 10.07.2005 - інспектор МП «Сартана» Маріупольської митниці (наказ Маріупольської митниці від 01.10.2004 № 282-к (а.с. 63, Том І); з 11.07.2005 по 30.09.2005 - інспектор транзитно-вантажного відділу МП «Маріуполь-порт» Маріупольської митниці (наказ Маріупольської митниці від 11.07.2005 № 202-к); з 01.10.2005 по 02.11.2008 - інспектор вантажного сектору МП «Азовський СРЗ» Маріупольської митниці (наказ Маріупольської митниці від 30.09.2005 № 316-к (а.с. 64, Том І); з 03.11.2008 по 25.04.2010 - інспектор ВМО №3 МП «Азов-порт» Маріупольської митниці (наказ Маріупольської митниці від 31.10.2008 № 410-к (а.с. 66, Том І); з 26.04.2010 по 14.10.2010 - інспектор ВМО № 1 МП «Азов-порт» Маріупольської митниці (наказ Маріупольської митниці від 26.04.2010 № 130-к (а.с. 70, Том І). Згідно наказу Держмитслужби України від 08.10.10 № 1188 «Про оптимізацію структури митних органів, розташованих на території Донецької та Запорізької областей», Маріупольську митницю припинено шляхом приєднання її до Східної митниці, Східну митницю визнано правонаступником Маріупольської митниці. З 15.10.2010 по 02.11.2010 позивач обіймав посаду інспектора ВМО №1 МП «Азов-порт» Східної митниці (наказ Східної митниці від 14.10.2010 № 603-к); з 03.11.2010 по день звільнення старший інспектор ВМО №1 МП «Азов-порт» Східної митниці (наказ Східної митниці від 02.11.2010 № 685-к).

Відповідно до Указу Президента України від 24.12.2012 № 726/2012 «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» утворено Міністерство доходів і зборів України, шляхом реорганізації Державної митної служби України та Державної податкової служби України.

Указом Президента України 18.03.2013 № 141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України» затверджено Положення про дане Міністерство та, зокрема, визначено, що Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються.

У відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 20.03.2013 № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» Східна митниця реорганізована у Східну митницю Міндоходів, при цьому остання є правонаступником Східної митниці.

Згідно Положення про Східну митницю Міндоходів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 № 47 Східна митниця Міндоходів як правонаступник Східної митниці, здійснює всі її функції.

До моменту реорганізації діяли структура та штатний розпис на 2013 рік, затверджений 18.01.2013 № 25/6-33 (а.с. 78-89, Том І) в межах штатної чисельності 938 одиниць, в тому числі на МП «Азов-порт» штатна чисельність працівників складала 70 одиниць (а.с. 87, Том І), в рамках Відділу митного оформлення №1 МП «Азов-порт» штатна чисельність працівників складала 40 одиниць, а саме: начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний інспектор - 13 одиниць, старший інспектор - 14 одиниць, інспектор - 11 одиниць,

Згідно наказу Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013 № 80 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів» та наказу Східної митниці Міндоходів від 08.05.2013 № 1 «Про введення в дію тимчасової організаційної структури та тимчасового штатного розпису Східної митниці Міндоходів на 2013 рік» (а.с. 90, Том І) введено в дію тимчасову організаційну структуру Східної митниці Міндоходів та тимчасовий штатний розпис на 2013 рік в межах штатної чисельності 770 одиниць, в тому числі на МП «Азов-порт» штатна чисельність працівників складає 61 одиницю, в рамках Відділу митного оформлення №1 МП «Азов-порт» штатна чисельність працівників складає 31 одиницю, а саме: начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний інспектор - 10 одиниць, старший інспектор - 13 одиниць, інспектор - 6 одиниць.

14.06.2013 позивач був попереджений Головою комісії з проведення реорганізації Східної митниці Денісовим В.О. про наступне вивільнення згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та зміни умов праці згідно ст.103 КЗпП України (а.с. 16, Том І).

Одночасно з попередженням про наступне вивільнення, 14.06.2013 в.о. начальника Східної митниці Міндоходів Романчиковою Є.Г. позивачеві запропоновано рівнозначну посаду старшого інспектора МП «Сартана» Східної митниці Міндоходів. Позивач не погодився з запропонованою посадою, зазначивши - «З запропонованою посадою не згодна».

Наказом Східної митниці від 14.08.2013 № 418-к (а.с. 17, Том І) ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Заявою від 12.07.2013 (а.с. 33-35, Том І) позивач звернувся до Голови комісії з проведення реорганізації Східної митниці щодо надання пояснень з приводу звільнення, на яку було отримано відповідь (а.с. 143, Том І).

Заявою від 12.07.2013(а.с. 29-31, Том І) позивач звернувся до Начальника Східної митниці Міндоходів щодо надання пояснень з приводу звільнення.

Зі змісту акту від 15.08.2013 (а.с. 193, Том І) вбачається, що позивач відмовився від ознайомлення з відповіддю на заяву від 12.07.2013, що адресована Начальнику Східної митниці Міндоходів.

Зверненням від 28.08.2013 (а.с. 196-197, Том І) позивач звернувся до Начальника Східної митниці Міндоходів з вимогою надати вмотивовану відповідь на звернення від 12.07.2013.

Відповідно до реєстру рекомендованих листів з повідомленням, що передаються на відправку поштою (а.с. 200, Том І), відповідь на вищевказане звернення за №03-1/01-1-04/4436/м-14 від 11.09.2013(а.с. 198, Том І) була направлена на адресу позивача.

Зверненням від 04.09.2013 (а.с. 201-201, Том І) позивач звернувся до Начальника Східної митниці Міндоходів з проханням щодо надання письмових пояснень з приводу свого звільнення та відповідних документів для звернення до суду.

Як свідчить підпис на рекомендованому повідомленні (а.с. 204, Том І) у вересні 2013 року позивач отримав Лист від 11.09.2013 № 031/01-1-04/4452-м-19 (а.с. 203, Том І) з відповіддю на вищевказане звернення з відповідними документами.

Не погоджуючись із наказом від 14.08.2013 № 418-к в частині звільнення позивача та з вимогою його скасувати, поновити на роботі, стягнути середній заробіток та моральну шкоду, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, про що і зазначалось вище, що згідно наказу Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013 № 80 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів» та наказу Східної митниці Міндоходів від 08.05.2013 №1 «Про введення в дію тимчасової організаційної структури та тимчасового штатного розпису Східної митниці Міндоходів на 2013 рік» змінилась гранична чисельність працівників митниці з 938 одиниць до 770 одиниць. На МП «Азов-порт» штатна чисельність зменшилась на 9 одиниць (з 70 до 61 одиниці), а саме - в рамках Відділу митного оформлення №1 МП «Азов-порт», де безпосередньо працював позивач до дня звільнення, було скорочено 9 штатних одиниць, зокрема 3 штатних одиниці головного інспектору, 1 штатна одиниця старшого інспектору та 5 штатних одиниць інспекторів.

З викладеного вбачається, що тимчасовим штатним розписом на 2013 рік вже було передбачено скорочення однієї штатної одиниці Відділу митного оформлення №1 МП «Азов-порт» - старшого інспектора, посаду якого й обіймав до звільнення позивач.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що мала місце реорганізація Східної митниці Державної митної служби України в ході якої дійсно була скорочена чисельність працівників. При цьому установа, в якій працював позивач, ліквідовувалась, а виконувані нею функції були передані новій створеній установі - Східній митниці Міндоходів.

При цьому позивач 14.06.2013, тобто не пізніше, ніж за два місяці, був попереджений про наступне вивільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України та позивачу на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України було запропоновано рівнозначну посаду старшого інспектора МП «Сартана» Східної митниці Міндоходів, від якої позивач відмовився. Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією попередження від 14.06.2013 (а.с. 74, Том І).

Суд касаційної інстанції в ухвалі від 09.07.2014 по даній справі, скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, зазначив про те, що судами не було досліджено питання щодо наявності інших вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації ОСОБА_1 могла обіймати за період з моменту попередження її про наступне вивільнення до фактичного звільнення. Також зазначив про те, що під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Виконуючи вимоги суду касаційної інстанції та вирішуючи питання щодо наявності інших вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації могла обіймати ОСОБА_1 за період з моменту попередження її про наступне вивільнення до фактичного звільнення, судом враховано наступне.

Ухвалами від 13.10.2014, 27.10.2014, 31.10.2014 та 15.01.2015 Запорізький окружний адміністративний суд зобов'язав відповідача надати відомості стосовно того, чи були в наявності інші вакантні посади, які відповідно до своєї кваліфікації могла обіймати ОСОБА_1 за період з моменту попередження її про наступне вивільнення до фактичного звільнення.

Вимоги суду щодо подання витребуваних документів залишились без виконання.

В додаткових поясненнях (вх. №8372 від 24.02.2014) відповідач повідомив суд про те, що територіальними органами Міністерства доходів і зборів України забезпечено переміщення Східної митниці Міністерства доходів і зборів України до м. Маріуполя, пр. Адмірала Луніна, 1. Зазначає, що відповідно до постанови КМУ України від 06.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичну особу публічного права Донецьку митницю Державної фіскальної служби України та реорганізовано Східну митницю Міндоходів шляхом приєднання її до Донецької митниці ДФС України. Згідно наказу Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2014 №34 «Про реорганізацію Східної митниці Міндоходів» розпочато реорганізацію Східної митниці Міндоходів. Вказує, що, на даний час, реорганізаційні заходи тривають. Також зазначив про те, що відомості стосовно наявних вакансій за період з моменту попередження позивача до фактичного звільнення на даний момент є недоступними, матеріали особових справ співробітників Східної митниці Міндоходів, кадрові документи стосовно здійснення реорганізаційних заходів на початку червня 2013 року (в тому числі оригінали наказів, попереджень про наступне вивільнення, розпоряджень тощо) відсутні в Східній митниці Міндоходів за адресою: м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 1.

Відповідно до ч.4-6 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З урахуванням того, що суд вжив усі необхідні та можливі заходи щодо витребування від відповідача необхідних документів, які той надати не може у зв'язку із об'єктивною неможливістю, суд виходить із наявних у справі документів.

А саме, в матеріалах справи міститься наказ № 13-к від 01.06.2013 Східної митниці Міндоходів «Про переведення» згідно з яким відповідно до Указу Президента України від 18.03.2013 № 141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України», постанови КМУ від 20.03.2013 № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», згідно Положення про Східну митницю Міндоходів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 № 47 наказано перевести з 01.06.2013 за згодою та зі збереженням умов оплати праці та матеріального забезпечення, пільг та інших соціальних гарантій, встановлених відповідно до законодавства для посадових осіб митної служби працівників (далі згідно списку).

Співставляючи інформацію із вказаного наказу, стосовно кількості переведених працівників із штатною чисельністю працівників на МП «Азов-порт», яка складає 61 одиницю, в рамках Відділу митного оформлення №1 МП «Азов-порт» штатна чисельність працівників складає 31 одиницю, а в межах Відділу митного оформлення № 2 МП «Азов-порт» штатна чисельність працівників складає 22 одиниці, судом встановлено, що на момент попередження про наступне вивільнення позивача 14.06.2013 вже не було вільних вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації ОСОБА_1 могла обіймати за період з моменту попередження її про наступне вивільнення до фактичного звільнення.

Тобто, вони вже всі були зайняті новими співробітниками, переведеними на вказані посади згідно наказу № 13-к від 01.06.2013 Східної митниці Міндоходів «Про переведення».

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем була запропонована позивачу посада зі збереженням функцій з проведення митного контролю та митного оформлення товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України, в межах кваліфікації позивача та стажу роботи. А саме, позивачу була запропонована рівнозначна посада старшого інспектора на МП «Сартана». При цьому, в митних органах позивач працював з 01.10.2004 (що підтверджується даними особової картки), з яких у період 2004-2005 років саме на МП «Сартана».

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що в спірному випадку, Східна митниця Міндоходів як правонаступник Східної митниці виконала свій обов'язок - одночасно з попередженням про наступне звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці Східної митниці, запропонувала позивачу рівнозначну посаду.

З матеріалів справи вбачається, що доказів надіслання позивачем письмової згоди щодо переведення на запропоновану посаду або доказів отримання такої станом на 15.08.2013 (закінчення строку попередження про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці), сторонами не надано.

Тому, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем порядку звільнення позивача та законністю оскаржуваного наказу про звільнення.

Оскільки позивача було звільнено на законних підставах, тому відповідно, позовні вимоги в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як похідні від зазначених вимог, також не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що він мав переважне право на залишення на роботі та на час його звільнення були наявні посади, які відповідають її кваліфікації, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Положеннями ст. 49-2 КЗпП України також закріплено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Системний аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, зокрема при скороченні чисельності чи штату працівників, переважне право працівника на залишення на роботі може мати місце на тому ж самому підприємстві, в установі, організації, де особа працює, в той час як Східна митниця Міндоходів є новоствореною установою і до неї позивача у передбаченому законодавством порядку переведено на роботу не було, тому переважного права на працевлаштування у Східній митниці Міндоходів позивач не мав.

Крім того, згідно з положеннями ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказане вище зобов'язання відповідач виконав, а трудові гарантії позивача не були порушені, оскільки їй була запропонована рівнозначна посада у новій установі, від якої вона відмовилась. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі ВАСУ від 28.05.2013 у справі №К/9991/52131/11.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Східної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко