Справа № 826/3313/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

03 березня 2015 року м. Київ № 826/3313/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А., розглянувши адміністративний позов

ОСОБА_1
до Головного управління МВС України в Київській області
провизнання дій незконними та поновлення на роботі,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління МВС України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України №950 о/с, в частині звільнення у запас відповідно до п. 63 "і" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з не проходженням випробування у період іспитового строку, молодшого сержанта міліції ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Київщина";

- виплатити ОСОБА_1 всю належну суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ознайомившись із позовним матеріалом, суд прийшов до висновку про пропущенням позивачем строку звернення до суду без поважних причин, а відтак вбачаються правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5, пункту 6 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді молодшого сержанта міліції, міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Київщина".

Проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується, зокрема, Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (надалі - Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-ІV.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Так, до публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба.

За змістом статті 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів. Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.

З огляду на наведене та враховуючи що органи Міністерства внутрішніх справ України є державними органами виконавчої влади, службу в органах внутрішніх справ України слід розглядати як публічну службу.

Як вбачається з позовної заяви, наказом підполковника міліції Трояна В.А. Головного управління МВС України в Київській області №950 о/с від 03.10.2014 року, позивач був звільнений у запас відповідно до п. 63 «і» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з не проходженням випробування у період іспитового строку.

Позивачу стало відомо про звільнення з органів внутрішніх справ 19.10.2014 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права лише 26 лютого 2015 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду.

В позовній заяві позивач зазначає, що скористався правом досудового врегулювання спору відповідно до порядку, визначеного у Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України, звернувшись зі скаргою №к-5197 від 30.12.2014 року до вищестоящого керівництва.

Так, згідно зі ст.20 Дисциплінарного статуту ОВС України особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду, а відповідно до ст.21 цього ж Статуту дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено; пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення; старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об'єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви; про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Водночас, правова позиція Вищого адміністративного суду України щодо строків звернення до суду при оскарженні накладеного дисциплінарного стягнення в порядку, передбачено статті 20 Дисциплінарного статуту ОВС України, викладена в ухвалі від 28.11.2013 року по справі К/800/4623/13.

Так, судова колегія Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що, оскільки тримісячний строк оскарження накладеного дисциплінарного стягнення, як випливає зі змісту статті 20 Дисциплінарного статуту ОВС України в сукупності зі статтею 21 цього ж Дисциплінарного статуту, стосується випадків оскарження такого стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України, оскарження ж накладеного дисциплінарного стягнення до суду має відбуватись в порядку, встановленому нормами КАС України.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

В той час, як поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України та на підставі повного та об'єктивного дослідження долучених до позовного матеріалу документів, суд приходить до висновку про неповажність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, а відтак і відсутність правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи викладене та дослідивши позовний матеріал, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності пропущення місячного строку звернення до суду, починаючи з 19.10.2014 року (дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав) до 26.02.2015 року (дня звернення до суду з позовною заявою).

Крім того, позивачем також не заявлялося і клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Керуючись ст. 99, 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про визнання дій незконними та поновлення на роботі.

2. Роз'яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє його права звернутися до адміністративного суду в загальному порядку з клопотанням про поновлення строку звернення до суду з визначенням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур