Справа № 2а/2570/861/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2015р. м. Київ К/9991/45908/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою державного підприємства "Городнянське лісове господарство" на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року у справі за позовом державного підприємства "Городнянське лісове господарство" до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання нечинними та скасування вимог,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року відмовлено в задоволенні позову державного підприємства "Городнянське лісове господарство" до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання нечинними та скасування вимог.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою та просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 2.13 Плану контрольно-ревізійної роботи ГоловКРУ України на ІІІ квартал 2011 року та на підставі направлень на проведення ревізії № 550 від 05.09.2011 року та № 589 від 19.09.2011 року, працівниками КРУ в Чернігівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в Державного підприємства «Городнянське лісове господарство» за період з 01.01.2009 року по 31.08.2011 року.

Результати ревізії оформлено актом від 15.11.2011 року № 25-07-21/20, яким зафіксовано придбання ДП «Городнянське лісове господарство» продукції, за цінами вищими чим ринкова вартість.

Так, на підставі договору №23/05 від 23.05.2011 позивачем придбано: герб малий 9 шт. по 780,33 грн. кожний на загальну суму 7027,74 грн.; герб лісу 9 шт. по 780,33 грн. кожний на загальну суму 7027,74 грн.; фото президента 24x18 9 шт. по 125,00 грн. кожний на загальну суму 1125,00 грн.; фото президента 50x37 9 шт. по 291,67 грн. кожний на загальну суму 2526,03 грн.; фото президента 70x51 1 шт. за 416,66 грн.

Разом з тим, згаданий договір не містить істотних умов, таких як найменування (номенклатура, асортимент) та ціна за одиницю продукції.

Названим договором передбачено, що номенклатура, кількість та ціна кожної одиниці товару попередньо узгоджується сторонами та встановлюється у рахунку - фактурі постачальника на кожну одиницю товару. Для цілей договорів рахунок фактура розглядається як специфікація, та з моменту його належного оформлення є невід'ємною частиною договорів.

Однак, рахунок-фактура не може слугувати специфікацією до укладеного договору, оскільки відповідно до листа Міністерства фінансів України від. 30.05.2011 року № 31-08410-07-27/13794 рахунок-фактура по своєму призначенню не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження чи дозвіл на проведення господарської операції, а носить тільки інформаційний характер.

Відповідно до висновку №10350/11-16/10366/11-14 комплексного експертного товарознавчо-хімічного дослідження від 28.09.2011 року, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість фото президента 22x29 складає 56,60 грн., 42x56 - 179,50 грн., вартість герба малого та герба лісу - 500,00 грн.

Відповідно до експертного висновку від 16.09.2011 №210 Закарпатського краєзнавчого музею орієнтовна вартість герба малого становить - 400,00 грн., герба лісу - 500,00 грн.

Наведене призвело до завдано збитків на загальну суму 7865,93 грн., з яких 6554,94 грн. - вартість продукції, 1310,99 грн. - сплачено ПДВ на завищену вартість.

Ревізією дотримання порядку складання та затвердження штатного розпису встановлено, що виробничі відносини в ДП «Городнянське лісове господарство» регулювались Галузевою угодою між Державним комітетом лісового господарства України та Профспілкою працівників лісового господарства України на 2007 рік, дію якою зі змінами було продовжено до 2010 року та на 2010-2012 роки.

Колективний договір ДП «Городнянське лісове господарство» на 2006-2010 рік, прийнятий конференцією трудового колективу 10.02.2006 року з подальшими змінами, прийнятими рішеннями профспілкового комітету та колективний договір ДП «Городнянське лісове господарство» на 2011-2015 рік прийнятий конференцією трудового колективу 10.03.2011 року.

Відповідно до п. 5.2 Галузевих угод, розмір тарифної ставки робітника 1 розряду повинен бути не менше, ніж мінімальна заробітна плата, встановлена законом. Пунктом 5.7 Галузевих угод встановлено, що тарифну сітку та схему посадових окладів підприємства формують на основі тарифної ставки робітника 1 розряду та міжрозрядних, міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень.

Ревізію дотримання законодавства при встановленні та нарахуванні посадових окладів по посадам керівників, професіоналів та фахівців підприємства, проведеною шляхом співставлення передбачених Галузевими угодами коефіцієнтів співвідношень посадових окладів до місячної тарифної ставки робітника І розряду, яка склалась на підприємстві, встановлено заниження мінімальних співвідношень при формуванні схеми посадових окладів.

Так, не було переглянуто штатний розпис при підвищенні ставки робітника І розряду, в звязку з підвищенням мінімальної заробітної плати до 744 грн. з 01.11.2009 року, не було дотримано співвідношення у штатному розписі складеному станом на 01.01.2010 року та на 01.05.2010 року.

Із наведеного відповідачем зроблено висновок про порушення пп. 4.1 та 4.4 Колективного договору на 2006-2010 рік та п.5.6, п.5.7 Галузевих угод між Держлісгоспом і профспілкою працівників лісового господарства України на 2007 рік та на 2010-2012 роки, порушенням п.18 Кодексу законів про працю України та ст.5, ст.9. Закону України «Про колективні договори і угоди», що призвело до заниження посадових окладів на загальну суму 208421,09 грн. (в тому числі у 2009 році на суму 23142,69 грн., у 2010 році на суму 185278,40 грн.) та до збитків фізичним особам - працівникам підприємства на вказану суму.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки КРУ в Чернігівській області було складено та направлено обов'язкову до виконання вимогу про усунення виявлених порушень № 25-07-18-14/9073 від 19.12.2011 року, відповідно до п. 2 якої: в ході ревізії встановлено, що в порушення пп. 4.1 та 4.4 положень, визначених Колективним договором на 2006-2010 роки, зі змінами та п.5.6, п.5.7 Галузевих угод між Держлісгоспом і профспілкою працівників лісового господарства України на 2007 рік та на 2010-2012 роки, п.18 Кодексу законів про працю України, та ст.5, ст.9. Закону України «Про колективні договори і угоди», не було переглянуто штатний розпис при підвищенні ставки робітника І розряду при підвищенні мінімальної заробітної плати до 744 грн. з 01.11.2009, не було дотримано співвідношення у штатному розписі складеному станом на 01.01.2010 та на 01.05.2010, у зв'язку з чим, ДФІ в Чернігівській області вимагає донарахувати та провести виплату працівникам підприємства заробітної плати в сумі 251908,29 грн.

Відповідно до п. 3 Вимог ДФІ В Чернігівській області вимагає відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 7865,93 грн., за сувенірну продукцію, а саме: герба малого та герба лісу, придбаного в ТОВ «О.П.С.» згідно договору №23/05 від 23.05.2011 року, як таку, що придбана за ціною вищою ніж ринкова їх вартість та розрахована відповідно до висновку №10350/11-16/10366/11-14 комплексного експертного товарознавчо-хімічного дослідження від 28.09.2011 року проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та стягнути з ТОВ «О.П.С.» кошти в сумі 7865,93 грн., як незаконно отримані.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Частина 2 ст. 224 ГК України під збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Частиною 1 ст. 9 Закону України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Пунктом 5.9 Галузевих угод визначено, що винагороди за вислугу років та за підсумками роботи за рік здійснюються відповідно до Положень, передбачених колективним договором.

Згідно ч. 2 ст. 8 закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Частина 1 ст. 10 названого Закону встановлює, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст.ст. 14, 15 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди".

Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Стаття 22 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Поряд з цим, колегія суддів вбачає за доцільне зазначити про таке.

Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 15 квітня 2014 року (справа № 21-40а14).

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства "Городнянське лісове господарство" залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: