Справа № 2а-9/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2015 р. м. Київ К/9991/66569/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держкомзему у м. Дрогобичі Львівської області, про визнання рішень від 23.02.1968 року та від 16.07.2008 року недійсними,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держкомзему у м. Дрогобичі Львівської області, про визнання рішень від 23.02.1968 року та від 16.07.2008 року недійсними.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2012 року в частині відмови ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження рішень Дрогобицької міської ради від - скасовано. В решті постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2012 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України,).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі за позовом першого заступника прокурора Вінницької області до Вінницької міської ради, треті особи - Відкрите акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз», суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5, про скасування рішення.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення переплаченої пенсії у зв'язку з помилковим зарахуванням до пільгового стажу роботи період перебування на інвалідності внаслідок професійного захворювання.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держкомзему у м. Дрогобичі Львівської області, про визнання рішень від 23.02.1968 року та від 16.07.2008 року недійсними - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз