Справа № 486/2059/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 р. Справа № 486/2059/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Падалка В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарях Голбан К.В., Сівєлькіній С.Є, та Мадюді В.В.,

за участю представника відповідача Майстренко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 квітня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до секретаря Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Поліканіної Г.В. та виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2013р. ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Южноукраїнської міськради Миколаївської області та секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В. та, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив:

- стягнути з виконкому на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 08.03.2012 р. по 08.07.2013 р. в сумі 12 2016 грн.;

- визнати протиправними дії секретаря Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Поліканіної Г.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно рішення Южноукраїнської міської ради від 07.03.2012 року №74 та розпорядження Южноукраїнського міського голови від 07.03.2012 року №1, за підписом секретаря міськради Поліканіної Г.В., його було звільнено з посади міського голови м.Южноукраїнська. Однак, не зважаючи на те, що 07.03.2012 року він перебував на своєму робочому місці, йому, в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, з вини виконавчого комітету трудову книжку було видано лише 08.07.2013 року, а копію наказу про звільнення з роботи він взагалі не отримував.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 квітня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_3 17.04.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.04.2014р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити всі його позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

07.03.2012 року Южноукраїнською міською радою Миколаївської області прийнято рішення №474 «Про постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.11.2011 року по справі №3-983/2011», яким було взято до відома факт визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного (корупційного) правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-4 КУпАП та покладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 2000 грн.

07.03.2012 року, на підставі ч.2 ст.42 і ч.7 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з врахуванням вищевказане рішення Южноукраїнської міської ради, секретарем міськради Поліканіною Г.В. було прийнято розпорядження №1, згідно з яким, остання приступила до виконання обов'язків міського голови м.Южноукраїнська з 07.03.2012 року, а ОСОБА_3 - слід вважати звільненим з посади міського голови з цієї ж дати.

На підставі цього розпорядження в трудову книжку позивача внесено запис №15 від 07.03.2012 року про звільнення його з посади міського голови на підставі рішення Южноукраїнської міської ради від 07.03.2012 року №474 та ч.7 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та запис №16 від 07.03.2012 року про те, що запис за №15 є недійсним. Достроково припинено повноваження міського голови на підставі ч.ч.1,7 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Але, 07.03.2012 року позивач, будучи присутнім на роботі в день свого звільнення, від отримання трудової книжки відмовився.

12.03.2012 року останній теж відмовлявся отримувати трудову книжку, оскільки вважав припинення його повноважень, як міського голови, незаконним. Не прибув позивач до міськради і після отримання ним телеграми з проханням з'явитися за трудовою книжкою.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а також з відсутності вини відповідача у тривалій невидачі позивачу трудової книжки.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог ч.1 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження сільського, селищного, міського голови, вважаються достроково припиненими у разі: 1) його звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень голови; 2) припинення його громадянства; 3) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; 3.1) набрання законної сили рішенням суду про притягнення його до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 4) порушення ним вимог щодо обмеження сумісності його діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлених цим Законом; 5) визнання його судом недієздатним, безвісно відсутнім або оголошення таким, що помер; 6) його смерті.

Крім того, частина 7 цієї ж статті Закону передбачає, що повноваження сільського, селищного, міського голови припиняються достроково, а відповідна особа звільняється з посади: з підстав, зазначених у частині 2-й цієї статті, - з дня прийняття місцевим референдумом або відповідною радою рішення про дострокове припинення повноважень.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивачем спочатку було оскаржено розпорядження секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В. №1 від 07.03.2012 року щодо його звільнення з посади міського голови з 07.03.2012 року.

Проте, постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.04.2012 року (справа №1424/669/2012) в задоволенні вказаного вище позову ОСОБА_3 до секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В. та 3-ї особи Южноукраїнської міськраді про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та поновлення на посаді міського голови - відмовлено повністю. А ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 року цю постанову міського суду від 17.04.2012 року - залишено без змін.

Отже, в розумінні ст.254 КАС України, постанова міського суду від 17.04.2012р. (по справі №1424/669/2012) набрала законної сили.

Таким чином, повноваження позивача ОСОБА_3, як міського голови, були припинені саме 07.03.2012 року, що, відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, не підлягає повторному доведенню.

Разом з тим, як встановлено по справі, позивач в цей день фактично продовжував виконувати обов'язки міського голови, про що свідчить те, що 07.03.2012 року останнім було винесено розпорядження №72-р «Про зупинення рішення Южноукраїнської міської ради від 07.03.2012 року «Про постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.11.2011 року по справі №3-983/2011».

12.03.2012 року на вищевказане розпорядження ОСОБА_3 прокурором м.Южноукраїнська Миколаївської області було внесено протест.

В подальшому, як видно з матеріалів справи, 12.03.2012 року секретарем Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Поліканіною Г.В. було прийнято розпорядження №75-р «Про скасування розпорядження міського голови від 07.03.2012 року №72-р «Про зупинення рішення Южноукраїнської міської ради від 07.03.2012 року «Про постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.11.2011 року».

Разом з тим, по даній справі також встановлено, що зазначені розпорядження секретаря міськради №75-р від 12.03.2012р. та протест прокурора №75-775-12 від 12.03.2012р. позивач оскаржив до Миколаївського окружного адміністративного суду, який, в свою чергу, своєю постановою від 26.04.2012р. (справа №2а-1668/12/1470) відмовив у задоволенні цих позовних вимог. При цьому, ця постанова окружного суду від 26.04.2012р. була залишена без змін як ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013р., так і ухвалою ВАС України від 27.05.2014р.

Отже, в розумінні ст.254 КАС України, постанова окружного суду від 26.04.2012р. (по справі №2а-1668/12/1470) набрала законної сили і встановлені нею обставини, відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, теж не підлягають повторному доведенню.

Таким чином, в зв'язку з заначеним, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що в оскаржуваних діях секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В. неправомірних дій не вбачється. До того ж, слід вказати, що позивач в своєму позові взагалі не конкретизував свої вимоги до цього відповідача, ніяким чином їх не обґрунтував та не надав будь-яких належних і достатніх доказів на підтвердження протиправності дій вказаного секретаря міськради.

Стосовно ж доводів позивача про те, що саме з вини посадових осіб виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради та секретаря міськради було затримано видачу йому трудової книжки в день звільнення, то останні не можуть бути взяті судом до уваги, з огляду на наступне.

Так, за загальним правилом, як слідує зі змісту приписів ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу.

А згідно з вимогами ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналочічні положення містяться і в «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 (в редакції від 08.06.2001р.).

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що дійсно 07.03.2012 року було достроково припинено повноваження ОСОБА_3, як міського голови, на підставі ч.ч.1,7 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», однак останній, будучи присутнім на роботі в день свого звільнення, від отримання трудової книжки відмовився і в подальшому, протягом березня 2012 року, фактично займався блокуванням роботи Южноукраїнської міської ради та створював певні перешкоди для стабільної роботи управлінь, відділів, служб міської ради та її виконавчого комітету.

Вказані вище обставини підтверджуються наявними в матеріалах даної справи висновком службового розслідування від 30.03.2012 року, затвердженими начальником УМВС України в Миколаївській області, висновком службового розслідування від 04.04.2012 року, затвердженим начальником УМВС України в Миколаївській області, копією звернення секретаря міської ради Поліканіної Г.В. до начальника УМВС України в Миколаївській області з приводу виставлення міліційних постів з 12.03.2012 року по 07.04.2012 року в адмінбудівлі виконавчого комітету з метою забезпечення стабільної роботи управлінь, відділів, служб Южноукраїнської міської ради, копією письмових пояснень працівників ВІНС УКЗ УМВС України ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 22.03.2012 року.

Крім того, по справі також встановлено, що у зв'язку із вказаними вище протиправними діями позивача, 13.03.2012 року секретарем Южноукраїнської міської ради Поліканіною Г.В. було прийнято розпорядження №79-р «Про недопущення до приміщення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області громадянина ОСОБА_3», яке в подальшому, т.б. 23.03.2012 року, вона ж своїм же розпорядженням №96-р скасувала.

Як видно з позовної заяви, позивач стверджує, що отримати раніше свою трудову книжку та копію наказу про звільнення він не міг, оскільки згідно вищевказаного розпорядження, його не допускали до приміщення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради працівники відділу Державної охорони УМВС України в Миколаївській області.

Однак, разом з тим, як вбачається з копії табелю використання робочого часу за березень 2012 року, ОСОБА_3 був присутній на роботі в день звільнення - 07.03.2012 року, що, в свою чергу, фактично не заперечується і самим позивачем та підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_8 (начальника відділу кадрової роботи та звернень громадян виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради), але останній, як в день звільнення - 07.03.2012 року, так і 12.03.2012 року, відмовлявся отримувати свою трудову книжку, оскільки вважав припинення своїх повноважень, як міського голови, незаконним, блокував роботу виконавчого комітету, без відповідно дозволу проник до свого колишнього кабінету міського голови та зблокувався в ньому, на зауваження покинути приміщення не реагував.

Дані факти, зокрема, підтверджуються і висновком службового розслідування від 30.03.2012 року, затвердженим начальником УМВС України в Миколаївській області.

До того ж, слід зазначити, що позивач, починаючи з 07.03.2012р. і до 07.07.2013р., ні усно, ні письмово не звертався до виконавчого комітету із відповідними заявами чи скаргами на затримку видачі йому трудової книжки, а також з будь-якими скаргами з приводу його недопуску до приміщення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради.

Крім того, судовою колегією встановлено, що 13.03.2012 року за підписом секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В. на адресу ОСОБА_3 було направлено телеграму з пропозицією з'явитися до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради для отримання трудової книжки, яка в той же день була отримана дружиною позивача, проте, позивач з невідомих підстав до виконкому з даного приводу так і не прибув та отримав свою трудову книжку лише тільки 08.07.2013 року, про що було зроблено відповідний запис в його особовій картці №165.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що 07.03.2012 року трудову книжку ОСОБА_3 не було отримано саме з його вини, а не з вини адміністрації виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, а тому, відповідно, у відповідача не має обов'язку сплачувати позивачу середній заробіток за весь час затримки видачі цієї трудової книжки.

Стососно ж тверджень позивача про те, що записи до його трудової книжки нібито були внесені не в день його звільнення - 07.03.2012 року, а значно пізніше, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає їх необґрунтованими та недоведеними допустимими і належними доказами.

Так, відповідно до ч.1 ст.79 КАС України, письмовими доказами є документи (у т.ч. електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

При чому, слід вказати, що письмові докази подаються виключно в оригіналі.

Копія ж письмового документа є доказом, якщо вона належним чином засвідчена: суддею, нотаріусом, органом, який видав документ, або особою, яка її подала. До того ж, на копії документа обов'язково зазначається прізвище та ініціали особи, яка засвідчила її справжність. Особа може засвідчувати копію документа, якщо вона звірила її з оригіналом.

Отже, за вказаних обставин, наявна в матеріалах справи копія службової записки начальника відділу кадрової роботи та звернень громадян виконкому Южноукраїнської міської ради ОСОБА_8 від 13.03.2012 року на ім'я секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В. про те, що 12.03.2012 року нею було отримано рішення Южноукраїнської міськради від 07.03.2012 року №474 та розпорядження Южноукраїнського міського голови від 07.03.2012 року №1 для подальшого внесення запису до трудової книжки ОСОБА_3 та проханням надати роз'яснення, який саме запис необхідно зробити в цій трудові книжці, не може бути допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.70 КАС України, оскільки оригінал вказаної службової записки жодною із сторін по справі до суду наданий так і не був.

Окрім того, слід зазначити, що згідно витягу вхідних документів за період з 07.03.2012 року по 14.03.2012 року під №77/Б від 13.03.2012 року значиться зовсім інша службова записка начальника відділу кадрової роботи виконкому Босової Т.М. на ім'я секретаря міської ради Поліканіної Г.В. про необхідність оприлюднення декларацій секретаря Южноукраїнської міської ради Поліканіної Г.В., 1-го заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Куришка Ю.К. та заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Шевчук І.С.

До того ж, при ухваленні остаточного рішення по даній справі, судова колегія також вважає за необхідне врахувати і постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2015р. (по справі №1424/669/2012), якою було скасовано постанову Южноукраїнського міського суду від 08.12.2014р. та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог щодо скасування розпоряджень №1 від 07.03.2012р., №79-р від 13.03.2012р., №77-р від 12.03.2012р. та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.03.2012р. по 05.12.2014р.

Також, при цьому, ще слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено представниками відповідачів про розгляді даної справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову міського суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко