Справа № 307/606/15-а
Суддя: Ніточко В. В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/606/15-а
Провадження № 2-а/307/32/15
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 березня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., при секретарі Лешовській М.С., з участю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тячівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про визнання протиправним нераціонального виділення органом місцевого самоврядування земельних ділянок по АДРЕСА_1,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до Тячівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, у якому просять суд встановити факт нераціонального розпорядження Тячівською міською радою землями комунальної власності під час передачі з комунальної у приватну власність земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків; визнати протиправною бездіяльність Тячівської міської ради, яка полягає у незастосуванні принципу раціонального використання землі під час передачі з комунальної у приватну власність земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно; зобов'язати Тячівську міську раду розпорядитися землями, розташованими в АДРЕСА_1, передавши їх у приватну власність відповідно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, врахувавши при цьому принцип забезпечення раціонального використання землі та водночас поклавши обов'язок фінансування робіт з виготовлення правовстановлюючих документів на такі земельні ділянки за рахунок Тячівської міської ради.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що 19 серпня 2014 року виконавчим комітетом Тячівської міської ради розглянуто їх заяву щодо вирішення земельного спору, який має місце з власником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_5. За результатами розгляду заяви виконавчим комітетом вирішено зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати частину огорожі західної межі належної їй земельної ділянки довжиною чотирнадцять метрів. Проте, питання нераціональності розпорядження Тячівською міською радою під час передачі їм та ОСОБА_3 земельних ділянок з комунальної у приватну власність виконавчим комітетом на засіданні 19 серпня 2014 року не розглянуто. Позивачі вважають, що спір виник саме через неврахування органом місцевого самоврядування принципу раціональності під час розпорядження землями комунальної власності. У зв'язку з цим, їм доводиться зараз захищати власні права саме у судовому порядку. При цьому, зважаючи на ту обставину, що це питання за їх заявою розглядалося відповідачем та по ньому прийнято рішення 19 серпня 2014 року, вважають, що саме від цього дня слід відраховувати шестимісячний строк на звернення до суду за захистом порушених прав. Зазначають, що принцип раціонального використання земель передбачає, зокрема, забезпечення можливості в повній мірі використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. При цьому, будь-які незручності, що виникають при цьому, можуть бути свідченням незабезпечення принципу раціонального використання земель. Саме такого роду перепони у використанні належної їм земельної ділянки відповідно до її цільового призначення (АДРЕСА_1) виникли у них в результаті нераціонального виділення відповідачем земельних ділянок їм із сусідами та недобросовісними діями останніх (АДРЕСА_1. Причиною цього є саме неврахування органом місцевого самоврядування принципу забезпечення раціонального використання земельних ділянок під час їх передачі з комунальної у приватну власність. Вважають, що свідченням нераціональності передачі з комунальної у приватну власність земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 є конфігурація цих земельних ділянок, без врахування розташованих вміщених на них об'єктів нерухомості. До того часу, поки земельні ділянки не були приватизованими та огорожа ними з попередніми власниками будинку НОМЕР_1 була встановлена таким чином, щоб забезпечити обоюдний доступ для обслуговування належних їм житлових будинків. Після того, як син ОСОБА_3 подарував їй житловий будинок НОМЕР_1 та вона оформила державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ними зведено капітальну глуху огорожу по межі західної сторони їхньої земельної ділянки, в результаті чого вони позбавлені можливості технічно обслуговувати належний їм будинок і господарські споруди, оскільки вони не мають доступу до них. Не маючи доступу вони не можуть ні пофарбувати вікно, ні поштукатурити фасад північної стіни свого будинку, ні полагодити дах і водостічні труби на будинку. Крім того, капітальна форма зведеної ОСОБА_3 огорожі впритул до належних їм господарських споруд та досить високий фундамент під нею призводять до того, що атмосферні опади збираються у цьому штучно утвореному "кориті" та внаслідок підмокання і просочення води руйнують стіни наших господарських споруд. Наведена ситуація є свідченням недотримання органом місцевого самоврядування принципу раціональності використання земель під час їх передачі з комунальної у приватну власність.

В судовому засіданні позивачі вимоги позову підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача -Тячівської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення позивачів, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Із рішення виконкому Тячівської міської ради № 170 від 19 серпня 2014 року "Про вирішення земельного спору щодо недодержання ОСОБА_3 правил добросусідства у відносинах з власником сусідньої земельної ділянки сусідкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1" вбачається, що ОСОБА_3 встановлено обов'язок демонтувати частину огорожі (в т.ч. цоколь) західної межі належної їй земельної ділянки (кадастровий номер :07:007:0135) АДРЕСА_1 на відрізку довжиною чотирнадцять метрів в північному напрямку, починаючи від дирекційного кута № 8 за кадастровим планом цієї земельної ділянки. Цим же рішенням встановлено наступний порядок його виконання, а саме: демонтування частини огорожі повинно бути виконаним до 30 серпня 2014 року, а якщо ОСОБА_3 до цього часу не виконає покладеного на неї обов'язку, звернутися у встановленому законодавством порядку до суду із відповідним позовом про вирішення спірного питання (а.с.7-8).

У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 25 серпня 2010 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0433 га., яка розміщена в АДРЕСА_1 і яка була їй надана на підставі рішення Тячівської міської ради від 21.05.2010 року за №1984 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 9).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка складається з двох окремих частин, і яка була їй надана на підставі рішення виконкому Тячівської міської ради від 28 травня 1999 року за № 74(а.с. 11).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 травня 2014 року відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і Тячівської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення 23-ї сесії V-го скликання Тячівської міської ради від 19 листопада 2009 року № 1740 "Про затвердження висновку комісії по розгляду спору з приводу суміжного землекористування за розглядом заяви гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1" і рішення 26-ї сесії V-го скликання цієї ради від 21 травня 2010 року № 1984 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку" та визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,0433 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданому 17 серпня 2010 року ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивачі були переселені в м. Тячів після паводку, через знищення останнім їх майна. Житловий будинок позивачам в м. Тячів був куплений за рахунок держави. З приводу нераціонального використання Тячівською міською радою земель АДРЕСА_1 нічого не пояснив.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. За правовою позицією Конституційного Суду України предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002). Зокрема, згідно з цим законом до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин відповідно до закону (пункт 34 частини першої статті 26).

Системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Порядок безкоштовної передачі земельних ділянок у власність громадянам регулюється нормами Земельного кодексу України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За змістом п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання у власність земельної ділянки вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Частинами 1, 5-7 ст. 17 ЗК України 1990 року визначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Із ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі ст.23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Згідно ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб,територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Так, згідно із п. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З положень ст. ст. 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 80, 83, 84, 123, 124 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, органи виконавчої влади вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами. Рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Відповідно до ч.5 ст. 415 ЦК України землекористувач зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. Ці заходи містяться в ст. 162 ЗК України та у Законі України "Про охорону земель" і включають в себе систему правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованих вилучень земель сільськогосподарського призначення, захист від шкідливого впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, тощо.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що позивачами не подано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, рішення Тячівської міської ради, на підставі яких були видані державні акти та самі державні акти серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_2, є не скасованими, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.10, 16, 17, 18, 25, 26, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.17, 22, 23 ЗК України 1990 року, ст.ст.4, 80, 118, 123-125, 162 Земельного Кодексу України, ст.415 ЦК України, керуючись ст. ст.7-11, 41, 128, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тячівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про визнання протиправним нераціонального виділення органом місцевого самоврядування земельних ділянок по АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тячівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Ніточко