Справа № 2а-5009/10/1770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2015 р. м. Київ К/800/61622/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2013 року

у справі № 2а-5009/10/1770

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб ДБК»

до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про скасування податкових вимог,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб ДБК» звернулось до суду з адміністративним позовом до Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових вимог.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2013 року, позов задоволено повністю. Скасовано першу податкову вимогу Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції від 16.09.2010 року №1/141/9383 та другу податкову вимогу від 18.11.2010 року №2/178.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем на підставі податкового повідомлення-рішення від 18.12.2010 року №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податок на прибуток сумі 32 431, 50 грн. та податкового повідомлення-рішення від 18.12.2010 року №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 24 000, 00 грн., винесено першу податкову вимогу від 16.09.2010 року №1/141/9383.

Ухвалою судді Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2010 року у справі №2а-2907/10/1770 про визнання незаконними та скасування даних податкових повідомлень-рішень відкрито апеляційне провадження на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 16.08.2010 року.

30.11.2010 року позивачем отримано другу податкову вимогу від 18.11.2010 року, відповідно до якої сума боргу за узгодженими податковими зобов'язання становить 56 194, 98 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для висновку про виникнення у позивача податкового боргу та винесення першої та другої податкових вимог відсутні, у зв'язку із оскарженням позивачем до суду податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов'язань, і які вважаються неузгодженими до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає рішення судів попередніх інстанцій необґрунтованими, оскільки вони ухвалені не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі та не підтверджених доказами, з огляду на наступне.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

В силу положень пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Згідно із пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

У випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження (пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Відповідно до пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно із пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку. Для випадків апеляційного порядку узгодження сум податкового зобов'язання строк сплати визначається пунктом 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» і становить десять днів.

Зазначений строк переривається у разі звернення платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу згідно з підпунктом 5.4.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». При цьому податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті.

Однак у разі несвоєчасного звернення платником податку до суду (поза межами строку сплати узгодженого в апеляційному порядку податкового зобов'язання, але в межах строків давності, як це передбачено підпунктом 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами») несплачене податкове зобов'язання, процедура апеляційного оскарження якого була завершеною, перетворюється на податковий борг платника податків у силу прямого припису пункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

При цьому порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6 - 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Ці норми не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов'язання.

Виходячи з наведеного, оскарження платником податків до суду суми податкового зобов'язання, узгодженого в апеляційному порядку, поза межами строку сплати такого податкового зобов'язання не надає відповідному податковому зобов'язанню статусу неузгодженого. Відтак, зазначена сума залишається податковим боргом платника податків. Разом із тим, у разі позитивного вирішення справи на користь платника податків відповідні податкові повідомлення та вимоги вважаються відкликаними на підставі пункту «в» підпункту 6.4.1 пункту 6.4 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Сплачені (стягнуті) на погашення такого податкового боргу суми можуть за відповідних обставин набути статус надмірно сплачених і підлягають поверненню платникові податків у порядку, визначеному пунктами 15.3, 15.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

З матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення від 18.12.2010 року, на підставі яких, як встановлено судом першої інстанції, відповідачем винесено податкові вимоги, відсутні. Натомість наявні податкові повідомлення-рішення від 18.12.2009 року.

Не виправлено цю помилку і судом апеляційної інстанції, яким встановлено, що відповідачем було направлено першу податкову вимогу на підставі тільки податкового повідомлення-рішення від 18.12.2009 року №/0, залишивши поза увагою податкове повідомлення-рішення від 18.12.2009 року №/0.

Разом з цим, задовольняючи позов, суди виходили з того, що позивач скористався судовим порядком врегулювання спору і ним оскаржується в апеляційному порядку постанова про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, що виключає підстави для винесення першої та другої податкових вимог.

При цьому, враховуючи те, що у касаційній скарзі відповідач зазначає про адміністративне оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень, для вирішення питання про наявність чи відсутність податкового боргу відповідно до визначених у податкових вимогах сум, судами не з'ясовано дату апеляційного узгодження та дату звернення позивача до суду першої інстанції, оскільки будь-які судові рішення суду першої інстанції або ж позовна заява з приводу даного оскарження, в матеріалах справи відсутні.

У свою чергу, при вирішенні даного питання, судами потрібно врахувати, що поновлення строку на звернення до суду щодо оскарження податкового повідомлення-рішення, яке набуло статусу узгодженого відповідно до положень зазначеного вище Закону, і грошове зобов'язання за яким не сплачено, не є підставою вважати, що податковий борг відсутній з підстав такого судового оскарження.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій вищеназвані обставини враховано не було, і це призвело до необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При новому розгляді справи суду слід урахувати, що згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2013 року у справі № 2а-5009/10/1770скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук