Справа № К/9991/11907/11-С
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/9991/11907/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року

у справі № 2а-8326/08/0470

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль»

до Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (далі - ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області (далі - ДПІ у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області; відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0/11289 від 03 травня 2007 року в частині визначення штрафу в розмірі 222 664,50 грн. та № /0/27076 від 23 липня 2007 року в частині визначення штрафу в розмірі 9 216,13 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2009 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано правомірністю визначення контролюючим органом позивачу санкцій оспорюваними актами індивідуальної дії та пропуском товариством строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року апеляційну скаргу ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2009 року скасовано та прийнято нову - про задоволення адміністративного позову. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0/11289 від 03 травня 2007 року в частині визначення штрафу в розмірі 222 664,50 грн. та № /0/27076 від 23 липня 2007 року в частині визначення штрафу в розмірі 9 216,13 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року та залишення в силі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2009 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено невиїзні документальні перевірки ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» з питань своєчасності сплати частини прибутку та податку на прибуток до бюджету, за результатами яких складено акти № 50/15-1 від 19 квітня 2007 року та № 156/15-1 від 03 липня 2007 року.

Перевірками встановлено порушення товариством підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2181-III) у зв'язку з порушенням граничних термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з дивідендів, що сплачуються до бюджету державними, некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами, а також з податку на прибуток, розстрочених договорами № 22 від 29 травня 2006 року та № 23 від 29 травня 2006 року.

На підставі зазначених актів перевірок ДПІ у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/11289 від 03 травня 2007 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 227 642,75 грн., та податкове повідомлення-рішення № /0/27076 від 23 липня 2007 року, яким позивачу визначено штраф у розмірі 9 216,13 грн.

Згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-III у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф, зокрема, при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, відповідно до підпункту 14.1.1 пункту 14.1 статті 14 Закону № 2181-III розстроченням податкових зобов'язань є надання платнику податків бюджетного кредиту на основну суму його податкових зобов'язань без урахування сум пені під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеної згідно з пунктом 16.4 статті 16 цього Закону.

За правилами підпункту 14.3.1 пункту 14.3 статті 14 Закону № 2181-III розстрочення податкових зобов'язань надається на умовах податкового кредиту, за якими основна сума кредиту та нараховані на неї проценти погашаються рівними частками, починаючи з податкового періоду, наступного за періодом надання такого кредиту.

Підпунктом «б» підпункту 14.5.1 пункту 14.5 статті 14 Закону № 2181-III передбачено, що договори про розстрочення можуть бути достроково розірвані, зокрема, у разі якщо платник податків порушує умови погашення розстроченого податкового боргу.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, позивачем розстрочені суми податкових зобов'язань сплачувались у граничні строки, визначені договорами № 22 від 29 травня 2006 року та № 23 від 29 травня 2006 року, у зв'язку з чим підстави для визначення йому штрафів податковими повідомленнями-рішеннями № /0/11289 від 03 травня 2007 року та № /0/27076 від 23 липня 2007 року в розмірі 222 664,50 грн. та 9 216,13 грн. відповідно на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-III є безпідставним.

Крім того, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про недопущення товариством в наведеному випадку пропуску строку звернення до суду.

Так, відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент початку перебігу строку звернення з позовом до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент початку перебігу строку звернення з позовом до суду) передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент початку перебігу строку звернення з позовом до суду) передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Відповідно до підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-III з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення.

В свою чергу, строки давності визначені статтею 15 Закону № 2181-III та становлять 1095 днів.

Отже, строк звернення платника податків з позовом до адміністративного суду щодо оскарження рішень контролюючого органу про донарахування сум податкових зобов'язань визначається на підставі статей 5, 15 Закону № 2181-III та, відповідно, становить 1095 днів з моменту отримання платником податків відповідних актів індивідуальної дії.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.