Справа № 2а-17828/09/0370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Справа № 876/9377/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Гордійчук О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Міністерства доходів і зборів України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року про відмову в задоволенні заяв про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання права на здійснення платежів без ідентифікаційного номеру,

в с т а н о в и в:

Міністерство доходів і зборів України, Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області в липні 2014 року звернулися в суд з заявами про зміну способу і порядку виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2013 року в яких просили:

Міністерство доходів і зборів України - змінити спосіб і порядок виконання судового рішення, шляхом зобов'язання Міністерство доходів і зборів України здійснити облік ОСОБА_4 за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорту відповідно до ст.63 Податкового кодексу України із внесенням інформації до окремого реєстру у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідно до ст.70 Податкового кодексу України,

Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області - змінити спосіб та порядок виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 року та викласти

абзац 3 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: "Зобов'язати Міністерство доходів та зборів України здійснювати в подальшому облік ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за формою обліку без застосування цифрового ідентифікатора (за прізвищем, ім'ям, по батькові та номером та серією паспорта) відповідно до ст.63 Податкового кодексу України";

абзац 4 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: "Зобов'язати Міністерство доходів та зборів вести облік ОСОБА_3 в окремому реєстрі у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідно до ст.70 Податкового кодексу України";

абзац 5 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: "Зобов'язати Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області вести облік ОСОБА_3 в окремому реєстрі у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідно до ст.70 Податкового кодексу України";

абзац 6 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: "Зобов'язати Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області здійснювати в подальшому облік ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за формою обліку без застосування цифрового ідентифікатора (за прізвищем, ім'ям, по батькові та номером та серією паспорта) відповідно до ст.63 Податкового кодексу України";

абзац 8 резолютивної частини рішення по даній справі у наступній редакції: "Зобов'язати Міністерство доходів та зборів вести облік ОСОБА_4 в окремому реєстрі у складі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідно до ст.70 Податкового кодексу України".

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року в задоволенні заяв відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Міністерство доходів і зборів України, Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким заяви задовольнити. Вимоги за апеляційними скаргами обґрунтовують тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права. Зазначають, що заява про зміну способу виконання рішення, не містить прохання ухвалити нове рішення чи змінити спосіб захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні спору, оскільки спосіб виконання рішення про який вони просять також передбачає ведення обліку ОСОБА_3, ОСОБА_4 за альтернативною формою обліку, яка передбачена для платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, однак уже в порядку та спосіб передбачений чинним Податковим кодексом України.

Вказують, що відсутня можливість виконати рішення суду у порядку та спосіб, що передбачені останнім, а саме зберегти за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 форму обліку платника податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, що була передбачена Законом України "Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів", та вилучити чи не вносити в Державний реєстр інформацію щодо Позивачів.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг заперечив та просив залишити їх без задоволення.

Представник відповідачів в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено повністю. Зобов'язано Міністерство доходів і зборів України не надавати ідентифікаційний номер ОСОБА_3. Зобов'язано Міністерство доходів і зборів України здійснювати в подальшому облік ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номеру. Зобов'язано Міністерство доходів і зборів України не вносити дані про ОСОБА_3 до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. Зобов'язано Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області не направляти до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів інформацію про ОСОБА_3 та не надавати йому ідентифікаційний номер. Зобов'язано Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області вести облік ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номеру. Зобов'язано Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Волинській області проставити на сторінці 7 або 8 або 9 у паспорті ОСОБА_3 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та завірити підпис печаткою Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області. Зобов'язано Міністерство доходів і зборів України видалити інформацію про ОСОБА_4 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з прохальної частини заяв про зміну способу та порядку виконання судового рішення видно, що заявники фактично просять суд ухвалити нове рішення, змінивши резолютивну частину постанови Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року.

Заявниками не надано та не наведено суду доказів існування обставин, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду. Крім того, в разі задоволення заяв про зміну способу і порядку виконання судового рішення фактично змінюється по суті зміст резолютивної частини постанови Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року у справі №2а-17828/09/0370, що суперечить положенням ст.263 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Підстави для звернення до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення встановлені ст.263 КАС України, згідно якої звернення із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення передбачає наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

Зокрема, такими обставинами є відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо та інші подібні обставини. При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з'ясовувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.

Таким чином, суд вправі змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності встановлених ч.1 ст.263 КАС України випадків та за умови надання суду відповідних доказів на підтвердження неможливості виконання судового рішення.

Зміна способу чи порядку виконання може відбуватись у заміні одного заходу примусового виконання судового рішення іншим, зокрема, при відсутності грошових коштів - звернення стягнення на належне боржнику майно чи при відсутності майна, яке слід повернути, звернення стягнення на суму оцінки майна на кошти боржника, тощо.

При цьому, приписи ст.263 КАС України передбачають встановлення порядку чи способу виконання судового рішення, яке було ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини постанови, яка містить висновки суду по суті позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, можна зробити висновок, що суд, здійснюючи зміну способу чи порядку виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини судового рішення та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні спору.

На думку колегії суддів резолютивна частина постанови Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року у справі №2а-17828/09/0370 повністю відповідає визначеному позивачами способу захисту порушеного права та способу його виконання, тобто, спосіб захисту порушеного права та спосіб виконання визначений при зверненні до суду з позовом саме позивачем (в подальшому, стягувачем за виконавчим листом).

Також судом першої інстанції зазначено, що позивачем надано докази, а саме: копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про закінчення виконавчого провадження в аналогічних справах, що на думку суду, спростовує позицію Міністерства доходів і зборів України та Луцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо неможливості виконання постанови суду через зміну законодавства.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви Міністерства доходів і зборів України та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання права на здійснення платежів без ідентифікаційного номеру.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Міністерства доходів і зборів України, Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у справі №2а-17828/09 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 31.03.2015 року.