Справа № 804/19759/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
01.12.2014 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" (далі ТОВ"СЛАРУС") до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі Західно-Донбаська ОДПІ), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ №602 від 24.07.14р., виданий Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, про документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «СЛАРУС»;
- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Сларус» судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору, у розмірі 4945,08грн.
В подальшому розгляд справи відкладався на 30.12.14р. та 16.01.15р.
16.01.15р. позивач подав до суду клопотання, в якому просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, розглянути справу без його участі в письмовому провадженні.
Відповідач в судове засідання не з'явився; заперечень та доказів на їх підтвердження на пропозицію суду не надав.
Враховуючи клопотання позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного:
повноваження, компетенція контролюючих органів, обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України. Органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: загальність оподаткування; рівність усіх платників перед законом; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку; фіскальна достатність; соціальна справедливість; економічність оподаткування; нейтральність оподаткування; стабільність; рівномірність та зручність сплати; єдиний підхід до встановлення податків та зборів. Зазначені принципи спрямовані на недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.
Позивач не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки та прийнятим на підставі нього податковим повідомленням-рішенням, подав до податкового орану заперечення від 07.08.14р. з вимогою скасувати висновки акта перевірки та податкове повідомлення - рішення про порушення ТОВ «СЛАРУС» норм Податкового кодексу України.
Щодо позивних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №602 від 24.07.14р., виданого Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, про документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «СЛАРУС», то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даних позовних вимог з огляду на наступне:
відповідно до п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України - документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлені факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Пунктом 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Згідно п. 73.3 ст. 73 ПК України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.
Як вбачається з матеріалів справи, Захіно-Донбаською ОДПІ було складено письмові запити про надання пояснень та їх документального підтвердження до ТОВ «СЛАРУС». Зазначені письмові запити були отримані позивачем, що ним не заперечується.
Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.
Згідно п.16.1.5. ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний: подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання. Відповіді були надані від ТОВ "СЛАРУС" №28-03 від 28.03.2014р.; від ТОВ "СЛАРУС" №31-05 від 31.05.2014р.; від ТОВ "СЛАРУС" №05-06 від 05.06.2014р.; від ТОВ "СЛАРУС" №30-06 від 30.06.2014р., однак, відповідач з підстав ненадання позивачем усіх витребуваних у запитах доказів та пояснень, на підставі пп.п75.1.2 п.75.1 ст.75 , п.п.78.1.1 ст.78 Податкового кодексу України 06.10.2014р. та доповідної записки заступника начальника Юрївського відділення Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів 24.07.14р. було винесено наказ №602 «Про документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Сларус». Вищезазначений наказ було направлено позивачу поштою.
Видання керівником податкового органу наказу про призначення перевірки безпосередньо призводить до виникнення певних обов'язків у платника податків, щодо якого прийнято рішення про проведення перевірки. Тому зазначений наказ є таким, що має правове значення, а отже є актом у розумінні пункту 1 частини другої статті 17 КАС України.
В той же час саме видання наказу не створює небезпеки інтересам відповідного платника податків, не порушує права, свободи та інтереси платника, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідно для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів.
Таким чином, суд відзначає, що на момент розгляду справи судом відсутнє порушене право позивача внаслідок вчинення дій податковим органом щодо здійснення перевірки та прийняття наказу на проведення перевірки, оскільки на момент звернення з позовом до суду контрольні заходи податковим органом вже були проведені та складено акт перевірки.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»
В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
За наведених обставин вбачається, що ТОВ «СЛАРУС» самостійно було допущено посадових осіб податкового органу до проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу і, на момент звернення з позовом до суду фактична перевірка податковим органом вже була проведена та складено акт перевірки, у зв'язку з чим наказ №602 від 24.07.2014р., який є індивідуальним актом одноразового застосування, вичерпав свою дію, а отже відсутні порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивачки при винесенні оскаржуваного наказу.
Таким чином, суд вважає, що відповідач мав усі законні підстави для проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «СЛАРУС» та дотримався вимог ПК України щодо порядку проведення документальних позапланових перевірок, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Західно-Донбаської ОДПІ №602 від 24.07.2014р «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» задоволенню не підлягає.
як вбачається з акту перевірки, перевірку позивача було проведено з урахуванням акту перевірки від 16.07.14р. №1897/04-61-22-3/36065460, складеного фахівцями ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська, стосовно підприємства ПП «СБ ВІКІНГ» та первинних документів наданих ТОВ «Сларус», згідно яких встановлено, що одним з постачальників ТОВ «Сларус» за жовтень, листопад 2013 року є підприємство ТОВ «Центр Безпека-1» (код38649950) та ПП «СБ «Вікінг» за квітень 2014 року.
Так, у період, який перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Центр Безпека-1» згідно договору про надання послуг від 04.10.13р. №04/10, згідно якого позивач виступає замовником, а ТОВ «Центр Безпека-1» зобов'язується організувати перевезення товару.
Відповідно до договору підприємством ТОВ «Центр Безпека-1» виписано на адресу позивача податкові накладні за жовтень, листопад 2013р., розрахунки за договором проводились у безготівкові формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.
На підтвердження виконання умов договору про надання послуг від 04.10.13р. №04/10, позивачем надано до суду специфікації, акти наданих послуг, платіжні доручення, податкові накладні.
Оскільки позивач здійснював надання послуг для ТОВ «Агропромхім», ТОВ «Енселко Агро», ТОВ «Торговий дім Протеїн-Продакшн», то на підтвердження таких господарських операцій ТОВ «Сларус» надав суду копії договорів з даними контрагентами, специфікації до договорів, акти надання послуг, податкові накладні та товарно-транспортні накладні за жовтень 2013р., листопад 2013р., квітень 2014р. по контрагенту ТОВ «Торговий дім Протеїн-Продакшн».
Також, судом встановлено що 05.03.14р. між ТОВ «Сларус» та ПП «СБ «Вікінг» укладено договір надання послуг №05/03 з організації перевезення та договір №03/01 від 03.01.14р. згідно яких ПП «СБ «Вікінг» організовувала перевезення товару та надавало послуги з охорони та супроводження.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду акти надання послуг та податкові накладні від ПП «СБ «Вікінг» та банківські виписки, наявні в матеріалах справи.
Також, актом перевірки встановлено, що до перевірки надано договори на перевезення залізничним транспортом тільки з Донецькою залізницею. Проте, за даними ІАС «Податковий блок» Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів наявні свідчення про користування послугами інших залізниць. Отже, до перевірки не надано угод з ДП «Придніпровська залізниця», ДП Південною залізницею, заявки на перевезення залізничним транспортом, вантажної квитанції (квитанції в прийомі вантажу до перевезення), залізничної накладної та інших документів. Не можливо дослідити перевезення вантажу, ознаки підтвердження перевезення зі сторони представників Залізниця України відсутні. Надані до перевірки акти надання послуг засвідчують лише факт виконаних робіт, а не перевезення, що на думку податкового органу ставить під сумнів здійснення господарської операції.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.
Питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту, врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено право на віднесення сум податку з ПДВ до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.
Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.
Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З аналізу наявних у справі первинних документів, які також досліджувались під час перевірки, що підтверджується актом перевірки, за господарськими операціями позивача з вищенаведеним контрагентом вбачається, що вони складені у відповідності до законодавства України.
Жодних зауважень щодо їх оформлення в акті перевірки також не зазначено.
Як на час укладення правочинів позивача із вказаними вище контрагентми, так і під час їх виконання, сторони були належним чином зареєстрованими в ЄДРПОУ та були платниками податку на додану вартість; ні установчі документи контрагентів позивача, ні їх свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість не визнані в установленому порядку недійсними. Вказане відповідачем не спростоване.
Крім того, укладені між сторонами договори не визнавались недійсними в судовому порядку, а твердження відповідача про нікчемність цих правочинів не приймається до уваги судом, оскільки не є безспірним. Суд вважає договори укладеними у відповідності до вимог чинного законодавства та такими, що спрямовані на реальне настання правових наслідків.
Позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, а придбаний послуги з організації перевезення та надання послуг спрямовано на здійснення господарської діяльності позивача, однак, відповідачем при винесені спірного податкового повідомлення-рішення зазначене не було прийнято до уваги.
Необхідно зазначити, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість навіть наявність порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.
При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Враховуючи наведене, Західно-Донбаська ОДПІ не могла використовувати як безперечний доказ акт перевірки контрагента ПП «СБ ВІКІНГ», від 16.07.14р. №1897/04-61-22-3/36065460, складеного фахівцями ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська, яким встановлено відсутність фактичного постачання товарів (робіт, послуг).
Також, програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.
Таким чином, використання Західно-Донбаською ОДПІ інформації комп'ютерних баз: База даних «Системи обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», АІС «Реєстр платників податків», АІС «Податки», ІС «ПБ», не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій.
А тому суд не приймає до уваги доводи податкового органу, що за даними ІАС «Податковий блок» Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів наявні свідчення про користування послугами інших залізниць. Наслідком чого став висновок, що позивач повинен був надати до перевірки угоди з ДП «Придніпровська залізниця», ДП Південною залізницею, заявки на перевезення залізничним транспортом, вантажної квитанції (квитанції в прийомі вантажу до перевезення), залізничної накладної та інших документів.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вище викладене адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задоволити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" судові витрати в сумі 4872грн.00коп. ( чотири тисячі вісімсот сімдесят дві грн. 00коп.) сплаченого згідно платіжного доручення від 28.11.2014р. за №4228.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя С.В. Ніколайчук