Справа № К/9991/36554/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/36554/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення щорічної грошової допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2011 року, -

встановив:

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради і стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбачену статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), як учаснику бойових дій за 2008-2009 роки в розмірі 5090 гривень, а також зобов'язати відповідача надати довідку про виплату йому такої допомоги за 2007-2009 роки.

Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 10 грудня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 щорічної соціальної допомоги за 2009 рік у розмірах менших, ніж визначено Законом № 3551-XII. Зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_4 суми щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік відповідно до статті 12 Закону № 3551-XII у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV, статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI, з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2011 року постанову Богунського районного суду міста Житомира від 10 грудня 2009 року в частині вимог за 2009 рік скасовано, прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення щорічної грошової допомоги за 2009 рік. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2011 року, ОСОБА_4 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина 3 статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

У відповідності до частини 3 статті 2 зазначеного Закону нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4 є ветераном війни - учасником бойових дій і має відповідний статус, визначений Законом № 3551-XII. Позивачеві разова грошова допомога до 5 травня, зокрема, за 2009 рік була виплачена в розмірі 340 гривень.

Частиною 5 статті 12 Закону № 3551-XII було встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

У 2009 році правовідносини щодо виплати позивачеві грошової допомоги до 5 травня, а також розмір цієї виплати регулювалися Законом

№ 3551-XII.

Натомість Кабінет Міністрів України у постанові «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18 березня 2009 року № 211 установив, що у 2009 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», зокрема, учасникам бойових дій, здійснюється у розмірі 340 гривень (пункт 1 постанови № 211), тобто у розмірі меншому, ніж це було передбачено частиною 5 статті 12 Закону № 3551-XII.

Водночас редакція частини 5 статті 12 Закону № 3551-XII, якою розмір грошової допомоги визначено у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», не призупинялась і зміни до неї не вносились.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції, що правовідносини щодо виплати грошової допомоги ветеранам війни у 2009 році регулюються положеннями Закону № 3551-XII і позивачеві неправомірно виплачено грошову допомогу до 5 травня за 2009 рік у розмірі 340 гривень, встановленого підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18 березня 2009 року № 211, який суперечить Закону № 3551-XII.

Вирішуючи спір суд першої інстанції поклав обов'язок щодо нарахування та виплати спірної допомоги на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог за 2009 рік та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки він не є розпорядником коштів, призначених для виплати разової грошової допомоги до 5 травня та не проводить призначення і перерахунок цієї допомоги, такий лише здійснює загальний облік та контроль документів з питань призначення соціальної допомоги, які надходять від органів праці та соціального захисту населення.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно частини 1 статті 171 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Зі змісту частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

Статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, залишив поза увагою вказані обставини і вимоги закону; дійшовши висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не встановив належного відповідача і не вирішив питання про залучення його до участі у справі, безпідставно відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду міста Житомира від 10 грудня 2009 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 4 травня 2011 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення щорічної грошової допомоги - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ( ) Штульман І.В.

Судді: ) Бутенко В.І.

) Олексієнко М.М.