Справа № 801/6347/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Київ К/800/61102/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Пасічник С.С., Ситникова О.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев» на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі за позовом заступника прокурора міста Сімферополя в інтересах Міністерства аграрної політики та продовольства України до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев» про визнання незаконними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м. Сімферополя в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сімферопольський виноробний завод» звернувся до Окружного адміністративного суду АР Крим з адміністративним позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим про визнання незаконними та скасування постанов головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим Долиашвілі Г.Г. про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013 р. №13435/15, №13436/15 та №13437/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду АР Крим від 26.06.2013 р. було роз'єднано вказану справу в окремі провадження (за позивачами), а саме на адміністративні справи № 801/6347/13-а та № 801/6452/13-а.

Постановою Окружного адміністративного суду АР Крим від 26 червня 2013 року у справі № 801/6347/13-а у задоволені позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у цій же справі, рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Долиашвілі Г.Г. про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2013 р. № 13435/15, № 13436/15, № 13437/15.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, третя особа звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші учасники судового розгляду письмових заперечень або доповнень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надали.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановами головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим від 06 червня 2013 року відкриті виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчих документів - наказів Господарського суду Донецької області (№№ 5006/37/120/2012; 5006/37/120/2012; 5006/37/119/2012) про стягнення з Державного підприємства «Сімферопольський виноробний завод» на користь ТОВ «Торгово-промислова компанія «Якушев» коштів у розмірі: 1 413 370 грн. 75 коп., 14 133 грн. 71 коп., та 32 190 грн. 00 коп., відповідно.

Вважаючи, що вказані постанови відповідача становлять загрозу економічним інтересам держави, що є наслідком протиправності дій останнього, він в інтересах позивачів (Міністерства та Державного підприємства) звернувся до суду із вказаним позовом, який в ході розгляду був роз'єднаний, як зазначалось.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог у цій справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач - Міністерство у даному випадку не є учасником виконавчого провадження, оскільки заборгованість стягується з ДП «Сімферопольський виноробний завод», тоді як про позивача зовсім не йдеться мови в оскаржуваних постановах, а тому вони ні яким чином не порушують права та обов'язки позивача та не спричиняють ніяких правових наслідків для нього. Даним постановами не вирішується будь-яких питань щодо майна ДП «Сімферопольський виноробний завод», що знаходиться у власності держави, розпорядником якого є Міністерство. Таким чином, в матеріалах справи не міститься жодного доказу порушення відповідачем приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99. № 606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV) при винесенні постанов від 06.06.2013 р. про відкриття виконавчих проваджень №13435/15, №13436/15 та №13437/15 стосовно Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вказав, що державним виконавцем прийнято постанови від 06.06.2013 р. № 13435/15, № 13436/15, № 13437/15 про відкриття виконавчого провадження, незважаючи на те, що вказані накази Господарського суду не відповідали вимогам статті 18 Закону України № 606-XIV , а саме: не містили рахунки стягувача та боржника. Також державним виконавцем при прийнятті спірних постанов не було звернуто увагу на ряд важливих обставин, які унеможливлювали їх прийняття, зокрема, наявність рішень судів різних інстанцій, якими були визнані недійсні підстави виникнення заборгованості, яка стала наслідком прийняття відповідних наказів Господарського суду. Крім того, на час відкриття виконавчого провадження у господарському суді Донецької області розглядалась заява Державного підприємства «Сімферопольський виноробний завод» про перегляд за нововиявленими обставинами рішень, на підставі яких були видані виконавчі документи.

З висновками суду апеляційної інстанції, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Статтею 25 Закону України № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання та він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Строки пред'явлення виконавчих до документів встановлені статтею 22 Закону України № 606-XIV. Так, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання у такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ст. 23 Закону України № 606-XIV, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, враховуючи вказані вимоги Закону України № 606-XIV, відповідач отримавши вказані Накази Господарського суду правомірно відкрив виконавче провадження, так як з наявних в матеріалів справи встановити зворотне не вбачається за можливе. Висновки суду апеляційної інстанції, щодо неврахування відповідачем рішень різних судових інстанцій, якими скасовано підстави для наявної заборгованості при прийнятті спірних постанов, суперечать законодавчо закріпленим обов'язками останнього.

При цьому, слід зауважити, що підстави, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, на думку колегії суду Вищого адміністративного суду України є вірними, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно із частиною першою та четвертою статті 62 Господарського Кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

В свою чергу Державне підприємство - це підприємство, що діє на основі державної власності (Державний комітет з питань технічного регулювання та споживчої політики, Наказ «Про затвердження національних стандартів України, державних класифікаторів України, національних змін до міждержавних стандартів, внесення зміни до наказу Держспоживстандарту України від 31 березня 2004 р. № 59 та скасування нормативних документів» від 28.05.2004 № 97).

Правовий статус Держаного підприємства та його види визначені у главі 8 Господарського кодексу України, де зокрема в статті 73 визначено, правовий статус державного унітарного підприємства, а в 74 статті державного комерційного підприємства.

Виходячи з наявних матеріалів справи, зокрема, вказаних рішень судів про оскарження різних за своєю правовою природою господарських правочинів, укладених позивачем з третіми господарюючими суб'єктами, колегія суддів приходить до висновку про приналежність даного Державного підприємства до числа комерційних.

Так виходячи із правового статусу такого, державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (ч. 1 ст. 74 названого Кодексу).

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч.4 вказаної статті).

Тому суд першої інстанції, вірно вказав, що Прокурор, представляючи інтереси Міністерства не довів факт застосування до нього оскаржуваних рішення, про що вказує на відсутність порушення його прав.

При цьому, колегія суддів з посиланням на Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.08 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зазначає, що з врахуванням відсутності зазначеної умови суд першої інстанції встановивши таку підставу, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судами норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 226 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу про адміністративне судочинство України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев» задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у цій справі скасувати, залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 26 червня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.С. Пасічник

О.Ф. Ситников