Справа № 826/3171/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року № 826/3171/15

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "5-й Київський авторемонтний завод"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариства « 5-ий Київський авторемонтний завод» (далі по тексту - позивач, ПрАТ « 5-ий КАРЗ») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі), в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/3171/15.

В судовому засіданні 10.03.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 10.03.2015 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Посадовою особою ДПІ у Солом'янському районі було проведено перевірку своєчасності сплати позивачем податку на додану вартість, результати якої викладені в акті перевірки від 14.10.2014 року №4875/26-58-15-03-09-22889913.

У ході перевірки встановлено, що в порушення вимог п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) позивачем протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додано вартість за серпень, листопад, грудень 2013 року та січень - липень 2014 року.

На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем 22.10.2014 року винесені податкові повідомлення-рішення форми «Ш»: №, яким позивача зобов'язано за затримку сплати грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 236 849,80 грн. сплатити штраф в сумі 23 684,98 грн. (10%); №, яким ПрАТ « 5-ий КАРЗ» зобов'язано за затримку сплати грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 256 665,65 грн. сплатити штраф у сумі 51 333,13 грн. (20%).

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року №3444/10/26-15-10-06-15 частково задоволено скаргу ПрАТ « 5-ий КАРЗ» - скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № в частині застосованого штрафу у сумі 5 400,71 грн. з підстав, що на виконання грошових зобов'язань позивача, строк виконання яких настав після порушення провадження у справі про банкрутство (07.11.2013), дія мораторію не розповсюджувалась. В іншій частині податкове повідомлення-рішення № та податкове повідомлення-рішення № в цілому - залишені без змін.

За наслідками оскарження до ДФС України рішенням від 02.02.2015 року №1367/6/99-99-10-01-02-25 вказані податкові повідомлення-рішення від 22.10.2014 року з урахуванням рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 - залишені без змін.

Однак, позивач не погоджується з такою позицією податкового органу та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 22.10.2014 року № та №, а тому звернувся до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.2 ст. 49 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

Приписи п. 202.1 ст. 202 ПК України, яка регулює питання звітних період податку на додану вартість, визначають, що звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

При цьому якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом (п. 49.20 ст. 49 ПК України).

Правилами абз. 1 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіркою було встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість, детальний перелік грошових зобов'язань, граничного терміну сплати та дати сплати міститься в акті від 14.10.2014 року №4875/26-58-15-03-09-22889913.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Розрахунок податкового зобов'язання та штрафних санкцій (фінансових) санкцій (штрафів) до податкових повідомлень - рішень від 22.10.2014 № та № містить повний перелік податкових декларацій за 2013 рік та 2014 рік, граничний строк сплати узгодженого за ними грошового зобов'язання, дату сплати та кількість днів прострочення.

Наявні у матеріалах справи докази підтверджують висновки контролюючого органу про порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість за 2013 року та 2014 року окрім зобов'язань, що виникли до 07.11.2013.

При цьому судом враховується, що відповідно до пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Пунктом 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України передбачено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Водночас, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення позивачу нового податкового повідомлення-рішення, прийнятого з урахуванням рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року №3444/10/26-15-10-06-15, суд вважає за необхідне вирішувати питання про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 22.10.2014 року №, №.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту позовної заяви, основною підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач визначив те, що відповідач всупереч вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосував до позивача штрафні санкції під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Оцінюючи такі доводи ПрАТ « 5-ий КАРЗ», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2013 у справі №910/19021/13 за результатами розгляду заяви ТОВ «С-Проект» до ПрАТ « 5-ий КАРЗ» порушено провадження у справі про банкрутство позивача, а також, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Згідно ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів - кредитори, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, що стосується зобов'язань поточних кредиторів - кредитори, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, похідними від основного зобов'язання.

Тож оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення коштів на виконання таких грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій є обґрунтованими.

Враховуючи те, що строк виконання зобов'язань зі сплати грошового зобов'язання з ПДВ за листопад, грудень 2013 року та січень-липень 2014 року у позивача виник після 07.11.2013 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не поширюється.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 4 липня 2011 року, 7 травня, 11 червня, 1 жовтня 2012 року, 26 лютого 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12 та 21-298а12, 21-34а13 відповідно), яка, відповідно до приписів ст. 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, що стосуються застосування штрафних санкцій після 07.11.2013 року, тобто після порушення провадження про визнання позивача банкрутом.

Водночас, враховуючи, що на виконання вимог ст. 60 ПК України відповідачем не було прийнято нового податкового повідомлення-рішення зі зменшеною сумою грошового зобов'язання відповідно до рішення ГУ ДФС у м. Києві від 31.12.2014 року №3444/10/26-15-10-06-15, суд вважає за необхідне податкове повідомлення-рішення від 22.10.2014 року № в частині застосованого штрафу у розмірі 5 400,71 грн. скасувати.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 3 ст. 94 КАС України Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В даному випадку відсутнє документальне підтвердження судових витрат відповідача, а тому вони стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Київський авторемонтний завод» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22 жовтня 2014 року № в частині нарахування штрафу у розмірі 5 400,71 грн.

3. В решті вимог відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський авторемонтний завод» () решту суми судового збору у розмірі 905,13 грн. (дев'ятсот п'ять гривень 13 коп.) на розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник