Справа № 2а-7035/09/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/9991/48352/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючогоШтульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,
при секретарі с/зБорілло Ю.В.,
за участю позивача ОСОБА_5,

представника відповідача неприбуття, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу № 2а-7035/09/2670 за позовом ОСОБА_5 до Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - РУ ГУМВС) України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, за касаційною скаргою Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2009 року ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві та ГУПФ України в місті Києві про: визнання протиправним і скасування наказу начальника Мінського РУ ГУМВС України в місті Києві від 13 травня 1996 року № 50 о/с; зобов'язання Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві видати новий наказ про його звільнення на підставі підпункту «г» пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), - за вислугою строку служби; зобов'язання здійснити перерахунок грошового забезпечення; зобов'язання ГУПФ України в місті Києві призначити пенсію за вислугою строку служби та виплатити недоотриману грошову суму належного пенсійного забезпечення за період з 13 травня 1996 року по день здійснення перерахунку пенсійного забезпечення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково. Позивачеві поновлено строк звернення до суду. Скасовано наказ начальника Мінського РУ ГУМВС України в місті Києві по особовому складу від 13 травня 1996 року № 50 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ України в запас старшини міліції ОСОБА_5 міліціонера-водія підрозділу обслуговування Мінського РУ з 13 травня 1996 року за підпунктом «ж» пункту 63 (за власним бажанням) Положення № 114. Змінено формулювання підстав звільнення старшини міліції ОСОБА_5 міліціонера-водія підрозділу обслуговування Мінського РУ і постановлено вважати його звільненим з органів внутрішніх справ України в запас на підставі підпункту «г» пункту 63 (за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу) Положення № 114 (у редакції станом на 13 травня 1996 року). В іншій частині позову відмовлено.

Оболонське РУ ГУМВС України в місті Києві, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2009 року.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач ОСОБА_5 просив таку залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, правильність правової оцінки обставин справи й застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що у 1976 році позивач був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ Української РСР. 11 січня 1996 року ОСОБА_5 подав на ім'я начальника Мінського РУ ГУМВС України в місті Києві підполковника міліції Топчія В.В. рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за вислугою років у зв'язку з погіршенням здоров'я. Наказом начальника Мінського РУ ГУМВС України в місті Києві від 13 травня 1996 року № 50 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ в запас на підставі підпункту «ж» пункту 63 (за власним бажанням) Положення № 114. На день звільнення позивачеві виповнилось 42 роки, а вислуга років складала 22 роки 7 місяців 7 днів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивач ОСОБА_5 не досяг 45-річного віку, договір або контракт з ним не укладався, а тому підстав для його звільнення на підставі підпункту «г» пункту 63 (за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу) Положення № 114 у відповідача не було.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність наказу від 13 травня 1996 року № 50 о/с і наявність підстав для зміни формулювання підстав звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 63 Положення № 114.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

З 29 липня 1991 року набрало чинності Положення № 114, яким було визначено порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР, їх права і обов'язки.

Згідно з пунктом 63 Положення № 114 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 5 цього Положення;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час - обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків;

з) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Апеляційний суд правильно встановив, що на момент прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ у 1976 році чинним було «Положение о прохождении службы рядовым и начальствующим составом органов внутренних дел», затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 23 жовтня 1973 року № 778 (далі - Положення № 778), дійшовши висновку, що договірні відносини між позивачем та відповідачем є продовженими на невизначений термін на підставі пункту 5 Положення № 778 («лица, поступающие на должности рядового и младшего начальствующего состава, дают письменное обязательство прослужить в органах внутренних дел не менее трех лет. Обязательство каждый раз считается продленным на обусловленный им срок, если за две недели до истечения этого срока лицо рядового или младшего начальствующего состава не изъявит желания прекратить дальнейшую службу»).

Враховуючи, що позивач продовжував службу в органах внутрішніх справ після закінчення трирічного терміну після призначення на службу і на час звільнення з органів внутрішніх справ вислуга років ОСОБА_5 складала 22 роки 7 місяців 7 днів, то апеляційний суд дійшов вірного висновку про неправомірність наказу від 13 травня 1996 року № 50 о/с і наявність підстав для зміни формулювання підстав звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 63 Положення № 114, частково задовольнивши позовні вимоги.

Поновлюючи ОСОБА_5 строк звернення до суду, апеляційний суд врахував, що відповідачі не наполягали на застосуванні судом наслідків пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом, передбачених частиною першою статті 100 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлене з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 8 жовтня 2012 року в частині зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року вважати такою, що втратила чинність.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Оболонського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 8 жовтня 2012 року в частині зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року вважати такою, що втратила чинність.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Штульман Судді В.І. Бутенко М.М. Олексієнко