Справа № 826/1755/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 березня 2015 року 16:23 справа №826/1755/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О. та представників:

позивача: Гавриленко В.В.;

Осійчук Т.М.;

відповідача: Мартинюк О.М.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ЗАКОН"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ЗАКОН" (далі по тексту - позивач, ТОВ "ЛІГА ЗАКОН") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі), в якому, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27 січня 2015 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року відкрито провадження у справі №826/15987/13-а, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 18 березня 2015 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 27 січня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпунктів 14.1.36, 14.1.103, 14.1.159 пункту 14 статті 14, пункту 137.1 статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 3 072 006,00 грн., в тому числі за основним платежем - 2 048 004,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 024 002,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 27 січня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 10 212 609,00 грн., в тому числі за основним платежем - 6 808 406,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 404 203,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 14 січня 2015 року №6/22-04/35256291 "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ЗАКОН" (код ЄДРПОУ 3526291) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013" (далі по тексту - акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено порушення позивачем 14.1.36, 14.1.103, 14.1.159 пункту 14 статті 14, пункту 137.1 статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2 048 004,00 грн., у тому числі за IV квартал 2012 року та за 2013 рік; пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту та заниження податку на додану вартість на загальну суму 6 808 406,00 грн., у тому числі за жовтень, листопад та грудень 2012 року.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним формуванням витрат та неправомірними включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по відносинам по відносинам із ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг", у зв'язку із наступним:при перевірці виявлено відсутність у ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" трудових ресурсів, які б могли надавати послуги з перевірки на автентичність нормативно-правових актів, а основними видами діяльності вказаних підприємств є будівництво житлових і нежитлових будівель; купівля товару у ТОВ "Базіс Інторг" була економічно недоцільною через віддаленість контрагента (м. Харків); за даними отриманої податкової інформації (у тому числі актів про неможливість проведення зустрічної звірки) всі вказані контрагенти не мають необхідних умов для здійснення господарської діяльності (персонал, основні фонди, транспортні засоби тощо).

Наведена інформація, на думку відповідача, вказує, що первинні документи по спірним господарським операціям складені всупереч вимогам законодавства.

Позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції з підприємствами-контрагентами за перевірений період підтверджені первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" дотримано передбачені умови для формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" та його контрагентами - ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи підтверджують, що ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" (замовник) уклало з ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012" та ТОВ "Ронта" (кожен з яких є виконавцем) договори про надання послуг від 24 липня 2012 року №24/07/12-1, від 01 серпня 2012 року №01/08/12, від 24 липня 2012 року №24/07/12-2, від 21 серпня 2012 року №21/08/12, від 20 серпня 2012 року №20/08/12, від 29 листопада 2012 року №29/11/12, та від 27 листопада 2012 року №27/11/12 відповідно, що містять аналогічні умови.

Відповідно до вказаних договорів кожен виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги по перевірці на автентичність оригіналам нормативно-правових актів електронних текстів нормативно-правових актів, наданих замовником; загальна вартість та обсяг наданих за одним замовленням послуг зазначаються у заявках до договору; після завершення надання послуг за кожним окремим замовленням виконавець складає два примірника акта та забезпечує отримання його замовником.

Згідно заявок на надання послуг та актів здачі-прийняття робіт протягом жовтня-грудня 2012 року ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп" надало послуг по перевірці на автентичність оригіналам нормативно-правових актів електронних текстів нормативно-правових актів на загальну суму 10 495 800,00 грн.; ТОВ "Проксі Плюс" протягом жовтня-грудня 2012 року надало послуг на загальну суму 5 098 040,00 грн.; ТОВ "Сайдінгбуд" у жовтні 2012 року надало послуг на загальну суму 1 799 280,00 грн.; ТОВ "Полімер Харків" протягом жовтня-грудня 2012 року надало послуг на загальну суму 7 796 960,00 грн.; ТОВ "Версаль МК" протягом жовтня-грудня 2012 року надало послуг на загальну суму 4 498 200,00 грн.; ТОВ "Лінда-2012" протягом грудня 2012 року надало послуг на загальну суму 5 997 600,00 грн.; ТОВ "Ронта" протягом грудня 2012 року надало послуг на загальну суму 4 498 200,00 грн.

Виконавці виписали позивачу податкові накладні, які датовані жовтнем-груднем 2012 року на загальну суму 40 184 080,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 6 697 346,67 грн.

Між ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" (покупець) та ТОВ "Базіс Інторг" (постачальник) укладеного договір поставки від 03 вересня 2012 року №03/09-12, за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму; поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс", місце поставки - м. Харків.

На виконання умов договору поставки постачальник протягом вересня 2012 року поставив позивачу папір А4 на загальну суму 764 400,00 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Придбаний товар перевозився перевізником - ТОВ "Жасмін-2007 на підставі договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 13 червня 2012 року №5/06.2012/9/ЛЗ з місцем розвантаження: м. Київ, вул. Тимофія Шамрила, 23.

Постачальник виписав ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" податкові накладні на загальну суму 764 400,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 127 400,00 грн.

Оплата за поставлені товар та послуги здійснювалась позивачем у безготівковому порядку, що підтверджується копіями відповідних виписок банку.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В акті перевірки не встановлено відсутності у позивача на момент перевірки первинних документів по спірним господарським операціям, у свою чергу суд установив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (видаткові накладні, акти прийому-передачі), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Загальновідомими є обставини, що позивач є власником системи "ЛІГА-ЗАКОН", про можливості та сферу її застосування, а також про функціонування Інтернет-ресурсу ligazakon.ua, користувачами яких є ряд приватних підприємств та організацій, бюджетні установи та державні органи.

Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що придбані у ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг" товари і послуги використані позивачем у власній господарській діяльності, зокрема для обслуговування системи "ЛІГА-ЗАКОН" та Інтернет-ресурсу ligazakon.ua. Наприклад, послуги по перевірці автентичності оригіналам нормативно-правових актів електронних текстів таких нормативно-правових актів є необхідними для розміщення нормативно-правових актів у системі "ЛІГА-ЗАКОН"; придбаний папір використаний у виробничих цілях підприємства та є витратним матеріалом.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети використання придбаних товарів та послуг у господарській діяльності позивач надав суду наступні документи: копії господарських договорів та додатків до них, заявок на надання послуг, актів здачі-прийняття робіт, видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних виписок банку; копії господарських договорів про абонентське обслуговування, укладених із третіми особами, з додатками до них; копії накладних на передачу матеріалів у виробництво; копії ліцензійних договорів копії посадових інструкції працівників; інструкції з форматування, підготовки, класифікації текстів нормативно-правових актів, технології процесу супроводження інформаційно-аналітичних ресурсів для продуктів "ЛІГА ЗАКОН", процесу систематизації і контролю інформації в продуктах "ЛІГА ЗАКОН"; скріншоти системи "ЛІГА ЗАКОН"; оборотно-сальдові відомості.

Наведе вказує, що ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" здійснювало витрати на придбання у показних вище контрагентів товарів та послуг для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Так само відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, не вчиняли фактичних дій, спрямованих на виконання таких зобов'язань або не мали можливості залучити до виконання третіх осіб.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг", у зв'язку з придбанням у них товарів та послуг.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг" були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На думку суду, позивач, як покупець, не може нести відповідальність ні за порушення законодавства продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Посилання відповідача на отримання податкової інформації щодо ймовірного порушення підприємствами-контрагентами вимог податкового законодавства та ймовірної відсутності у них достатньої матеріальної бази для здійснення господарської діяльності не приймаються до уваги, оскільки це не є підставою для обмеження позивача, як покупця, у праві формувати витрати за умови реальності господарських операцій.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів і послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток - протиправним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг" товарів і послуг безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг", були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, на думку суду, ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" правомірно формувало податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ "Компанія "Консалтинг Груп", ТОВ "Проксі Плюс", ТОВ "Сайдінгбуд", ТОВ "Полімер Харків", ТОВ "Версаль МК", ТОВ "Лінда-2012", ТОВ "Ронта" та ТОВ "Базіс Інторг", а висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, тому, збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 27 січня 2015 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій, прийняття спірних наказу та податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "ЛІГА ЗАКОН" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ЗАКОН" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві від 27 січня 2015 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГА ЗАКОН" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко