Справа № 816/4160/14
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р.Справа № 816/4160/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014р. по справі № 816/4160/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23"

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

27.12.2014 року Публічне акціонерне товариство "Управління механізації будівництва №23" звернулося до суду із позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 12 вересня 2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 20592 грн., у тому числі 13728 грн. - за основним платежем та 6864 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, а також № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 14628,90 грн.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 09.12.2014 року відмовив у задоволенні позову.

Публічне акціонерне товариство "Управління механізації будівництва №23" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що реальність господарських операцій підтверджується первинними документами - договорами, актами виконання робіт, товарно-транспортними накладними, податковими накладними. В акті перевірки № №258/22/04715606 від 31.07.2014 року відсутні факти, які б свідчили про те, що господарські операції не відповідають дійсним намірам сторін і спрямовані на ухилення від сплати податків.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, У період з 18 по 24 липня 2014 року відповідачем проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Агротех-Плюс" за період з 01 липня 2011 року по 31 травня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 31 липня 2014 року №258/22/04715606, яким встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість на суму 34463 грн, у тому числі: за листопад 2013 року - 16731,00 грн, лютий 2014 року - 17732 грн. Перевіркою ПАТ "Управління механізації будівництва №23" операції по взаємовідносинах з ТОВ "Агротех-плюс" у частині придбання послуг за листопад 2013 року, грудень 2013 року, що були включені до складу декларації з ПДВ у лютому 2014 року, неможливо підтвердити (а.с. 9-21,т. 1).

На підставі вказаного акту Полтавською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 25096,50 грн., у тому числі 16731 грн. - за основним платежем та 8365,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, а також №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 17732 грн. (а.с. 51-52, т. 1).

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 20592 грн., у тому числі 13728 грн. - за основним платежем та 6864 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, а також № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 14628,90 грн., позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів реальності проведених операцій зі спірним контрагентом, доказів використання наданих послуг у своїй діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Пункт 44.1 ст.44 Податкового кодексу України зазначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ТОВ "Променергобуд Україна" (по тексту договору - Продавець) укладено договір купівлі-продажу №73 від 10 вересня 2013 року (надалі - Договір) (а.с. 140 т. 1).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору, Продавець передає у власність Покупця сировину для приготування асфальтобетонної суміші за найменуванням та кількості згідно специфікацій.

Пунктом 2.1 визначено, що продавець зобов'язаний не пізніше 10 календарних днів після підписання специфікації до договору та надходження коштів від Покупця на розрахунковий рахунок продавця, передати Покупцеві товар. Разом з товаром передати Покупцеві первинні документи на товар, документи, що засвідчують його якість, рахунок-фактуру та податкові накладні.

Згідно пунктів 3.3, 3.4 датою передачі товару вважається дата одержання товару на складі вантажоодержувача, зазначеного Покупцем (дата оформлення доручення й штемпеля вантажоодержувача в товарній накладній). Податкові накладні складаються Продавцем по факту відвантаження товару.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що оплата товарів Покупцем здійснюється за договірною ціною відповідно до отриманих розрахунків-фактур шляхом перерахування грошей на розрахункових рахунок Продавця протягом десяти днів із дня отримання товару.

Також, між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ТОВ "Променергобуд Україна" (по тексту договору - Продавець) укладено договір купівлі-продажу №73/1 від 10 вересня 2013 року (надалі - Договір) (а.с. 143 т. 1).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору Продавець передає у власність Покупця сировину для приготування асфальтобетонної суміші за найменуванням та кількості згідно специфікацій.

Пунктом 2.1 визначено, що продавець зобов'язаний не пізніше 10 календарних днів після підписання специфікації до договору та надходження коштів від Покупця на розрахунковий рахунок продавця, передати Покупцеві товар. Разом з товаром передати Покупцеві первинні документи на товар, документи, що засвідчують його якість, рахунок-фактуру та податкові накладні.

Згідно пунктів 3.3, 3.4 датою передачі товару вважається дата одержання товару на складі вантажоодержувача, зазначеного Покупцем (дата оформлення доручення й штемпеля вантажоодержувача в товарній накладній). Податкові накладні складаються Продавцем по факту відвантаження товару.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що оплата товарів Покупцем здійснюється за договірною ціною відповідно до отриманих розрахунків-фактур шляхом перерахування грошей на розрахункових рахунок Продавця протягом десяти днів із дня отримання товару.

Позивачем надано специфікації до Договору ТОВ "Променергобуд Україна" (а.с. 239-242 т. 1).

Також позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії видаткових накладних, виписаних у листопаді - грудні 2013 року, в яких зазначено про отримання позивачем товару - бітум БНД 60/90, щебінь гранітний різної фракції (а.с. 243-250, т.1; а.с. 1-35, т. 2).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно пояснень представника позивача, з метою здійснення транспортування товару придбаного у ТОВ "Променергобуд Україна" по вказаних вище договорах купівлі-продажу, між позивачем (по тексту договору - Замовник) та ТОВ "Агротех-плюс" (по тексту договору - Перевізник) укладено договір про перевезення автотранспортом №7/11 від 07 листопада 2013 року (надалі - Договір) (а.с. 24-25 т. 1).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Перевізник зобов'язався виконати довірені йому для перевезення вантажі, а Замовник, передавати до перевезення вантажі і оплачувати послуги Перевізника.

Згідно пункту 2.1 Перевізник виконує перевезення вантажів на основі заявок Замовника, які являються невід'ємною частиною Договору, які надає їй в письмовій формі або по телефону, не пізніше чим за 24 години до перевезення.

Підпунктом "г" пункту 2.2 Договору визначено, що перевізник зобов'язаний надати Замовнику наступні документи: акт виконаних робіт, рахунок-фактуру.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору визначено, що оплата коштів проводиться на розрахунковий рахунок Перевізника згідно виставлених рахунків. Розмір оплати за перевезення вантажу обумовлюється додатками до даного Договору.

На підтвердження факту отриманих послуг по перевезенню позивачем надано акти виконаних робіт датовані 07, 08, 12, 13, 14, 18, 19, 21, 25 листопада 2013 року, 06, 09, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 21, 22, 23 грудня 2013 року (а.с. 28-49 т. 1).

Відповідно до матеріалів справи, підставою для формування позивачем податкового кредиту стали податкові накладні, видані ТОВ "Агротех-плюс" у листопаді-грудні 2013 року (а.с. 116-137 т.1).

На підтвердження факту транспортування позивачем надано товарно-транспорті накладні, виписані у листопаді-грудні 2013 року (а.с. 50-115 т. 1).

Із наданих позивачем товарно-транспортних накладних судом встановлено, що транспортування товару здійснювалось автомобілями FAW державний номер НОМЕР_1, FAW державний номер НОМЕР_2, FAW державний номер НОМЕР_3, Вольво державний номер НОМЕР_4, Вольво державний номер НОМЕР_5 та Вольво державний номер НОМЕР_6 з м. Дніпропетровськ до смт. Охтирка Сумської області.

Отримані від ТОВ "Агротех-плюс" послуги по перевезенню автотранспортом у листопаді - грудні 2013 року частково оплачено ПАТ "Управління механізації будівництва №23" 09 січня 2014 року у сумі 12046,32 грн, з них ПДВ - 2007,72 (а.с. 199, т. 1), 14 липня 2014 року у сумі 2000 грн., з них ПДВ - 333,33 грн. (а.с. 201, т. 1) та 25 липня 2014 року у сумі 2000 грн., з них ПДВ - 333,33 грн. (а.с. 201, т. 1).

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що пунктами 2.1 та 3.4 зазначеного Договору визначено, що Продавець зобов'язаний не пізніше 10 календарних днів після підписання специфікації до договору та надходження коштів від Покупця на розрахунковий рахунок продавця, передати Покупцеві товар. Датою передачі товару вважається дата одержання товару на складі вантажоодержувача, зазначеного Покупцем (дата оформлення доручення й штемпеля вантажоодержувача в товарній накладній). Податкові накладні складаються Продавцем по факту відвантаження товару.

Будь-яких доказів, що підтверджували б зміну сторонами змісту зобов'язань продавця товару щодо поставки товару покупцю, позивачем ні на момент проведення перевірки, ні на вимогу суду під час розгляду справи - не надано.

Отже, виходячи із змісту вказаних договорів купівлі-продажу товару саме на продавцеві лежав обов'язок у визначений строк поставити товар до місця визначеного позивачем і не виконання саме продавцем цих вимог, потягло б настання для останнього підстав для застосування відповідальності, передбаченої договором у випадку не виконання вимог договору.

Тобто, як зазначено судом першої інстанції, у позивача не було економічної доцільності укладати додатковий спірний договір із ТОВ "Агротех-плюс" на перевезення вантажу, придбаного у ТОВ "Променергобуд Україна", який власне і мав самостійно поставити останній.

Позивачем надано суду податкові накладні, видані ТОВ "Агротех-плюс" у листопаді-грудні 2013 року, однак доказів на підтвердження здійснення повної оплати за отримані послуги - позивач не надав. Відповідно до змісту акту перевірки станом на дату проведення перевірки між позивачем та ТОВ "Агротех-плюс" рахується кредиторська заборгованість в сумі 192731,68 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій позивачем до матеріалів справи долучено копії актів виконаних робіт ТОВ "Агротех-Плюс" по перевезенню асфальтобетонних сумішей, які за твердженнями позивача були придбані у ТОВ "Променергобуд Україна", з м. Дніпропетровськ (а.с. 28-49, т. 1).

Однак, у актах виконаних робіт, складених у листопаді 2013 року (а.с. 28-36, т.1) відображено одиницю виміру протяжності маршруту - "км". Разом з тим, із актів виконаних робіт, складених у грудні 2013 року (а.с. 37-49, т. 1), неможливо встановити зміст та обсяг господарської операції, оскільки одиницю виміру визначено як "м3", однак у графі "кількість" зазначено розмір, який не відповідає дійсності та суперечить кількості товару визначеного у видаткових накладних, які надані позивачем в підтвердження придбання у продавця товару.

Також, слід зазначити, що із наданих позивачем актів виконаних робіт неможливо встановити якими саме автомобілями та в якій кількості здійснювались послуги по перевезенню товару.

Крім того, позивачем, згідно видаткових накладних виданих ТОВ "Проенергобуд Україна" було придбано, крім іншого такий вид товару, як - бітум. Також, позивачем надано для підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ним та ТОВ "Агротех-плюс" акт виконаних робіт № 83 від 12.12.2013 року (а.с.41, т.1) та товарно-транспортну накладну № 533 від 12.12.2013, в якій зазначено автомобіль Вольво держаний номер НОМЕР_4 (а.с. 94, т.1) та надано копію свідоцтва про державну реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_7 (а.с. 26, т. 1) в якому зазначено тип транспортного засобу: самоскид-с. Однак, представником позивача на вимогу суду не було надано пояснень яким чином фізично самоскидом було перевезено рідину - бітум, на перевезення якого, крім іншого, поширюються спеціальні умови, в тому числі щодо його температури та об'єму.

Таким чином, наявність вказаних вище актів виконаних робіт не є належним доказом їх фактичного виконання та не підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Агротех-плюс".

Досліджуючи надані позивачем товарно-транспортні накладні, судом першої інстанції встановлено, що транспортування асфальтобетонних сумішей здійснювалось автомобілями FAW№НОМЕР_1, FAW№НОМЕР_2, FAW№НОМЕР_3, Вольво №НОМЕР_4, Вольво №НОМЕР_5 та Вольво №НОМЕР_6 (а.с. 50-115, т. 1).

Однак, відповідно до листа Центру надання послуг УДАІ УМВС України в Полтавській області №11/2-3530 від 25 липня 2014 року, транспорті засоби з реєстраційними номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 є легковими автомобілями та власниками яких є фізичні особи (а.с. 222-224, т. 1).

Так, автомобіль з реєстраційними номерами НОМЕР_5 є легковим автомобілем марки ВАЗ 21703, що належить громадянинові ОСОБА_2 (а.с. 223, т. 1), автомобіль з реєстраційними номерами НОМЕР_6 є легковим автомобілем марки ВАЗ 2107, що належить громадянинові ОСОБА_3 (а.с. 224, т. 1).

Такі обставини ставлять під сумнів можливість перевезення асфальтобетонних сумішей в об'ємах, визначених позивачем у товарно-транспортних накладних.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивачем надано копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів FAW державний номер НОМЕР_1, FAW державний номер НОМЕР_2, FAW державний номер НОМЕР_3, Вольво державний номер НОМЕР_4, Вольво державний номер НОМЕР_5 та Вольво державний номер НОМЕР_6 згідно яких транспорті засоби FAW держаний номер НОМЕР_1, FAW державний номер НОМЕР_3 належать громадянину ОСОБА_4, а транспортні засоби FAW держаний номер НОМЕР_2, Вольво державний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_5 (а.с. 26-27, т. 1).

Однак, в товарно-транспортних накладних наданих позивачем зазначено автопідприємство: "Агротех-плюс", а не вказаних фізичних осіб.

Доказів того, що вказані транспортні засоби перебувають у користуванні у ТОВ "Агротех-плюс" позивачем ні на момент перевірки, ні на момент судового розгляду на вимогу суду - не надано, а судом не вставлено.

Слід також зазначити, що за умовами вказаних вище договорів купівлі-продажу позивача з ТОВ "Променергобуд Україна", не визначено місце з якого буде здійснюватися поставка товару. Згідно розділу 8 вказаних договорів, адресою місцезнаходження продавця зазначено м. Харків. Доказів на підтвердження визначення сторонами місця завантаження товару у місті Дніпропетровськ, як це зазначено у товарно-транспортних накладних та актах виконаних робіт по перевезенню товару ТОВ "Агротех-плюс" - позивачем ні на момент перевірки, ні на момент судового розгляду справи на вимогу суду - надано не було. Таким чином, вказаний факт додатково ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Агротех-плюс".

Як в момент перевірки, так і в ході судового розгляду справи, обґрунтування щодо доцільність та економічної вигоди укладення договору про перевезення автотранспортом №7/11 від 07 листопада 2013 року з ТОВ "Агротех-плюс" позивачем не доведено.

Крім вказаного, пунктом 2.1 Договору про перевезення автотранспорту №7/11 від 07 листопада 2013 року визначено, що Перевізник виконує перевезення вантажів на основі заявок Замовника, які являються невід'ємною частиною Договору, які надає їй в письмовій формі або по телефону, не пізніше чим за 24 години до перевезення (а.с. 24, т. 1).

Пунктом 3.2 зазначеного Договору визначено, що розмір оплати за перевезення вантажу обумовлюється додатками до даного договору (а.с. 25, т. 1).

Разом з тим, заявок щодо виконання перевезення вантажів, що є невід'ємною частиною Договору, а також додатків до договору щодо обумовлення розміру оплати вартості товару, позивачем ні на момент перевірки, ні на момент судового розгляду справи на вимогу суду - не надано.

Варто зазначити, що позивачем не спростовано посилання контролюючого органу в акті перевірки на лист ПАТ "Управління механізації будівництва 23" № 49 від 22 липня 2014 року щодо кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ "Агротех-плюс" у сумі 192731,68 грн. та лист №50 від 22 липня 2014 року про те, що операції по придбанню послуг від ТОВ "Агротех-плюс", не були включені до складу витрат податкової декларації з податку на прибуток, по відповідним податковим періодам.

На підтвердження факту часткової оплати отриманих від ТОВ "Агротех-плюс" послуг по перевезенню автотранспортом у листопаді-грудні 2013 року позивачем надано платіжні доручення лише 09 січня 2014 року (а.с. 199, т. 1), 14 липня 2014 року (а.с. 201, т. 1) та 25 липня 2014 року (а.с. 201, т. 1).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем сформовано податковий кредит по господарським операціям з ТОВ "Агротех-плюс", попередньо не оплативши вартість вказаних послуг і відповідно сум податку на додану вартість, які включені у вартості таких послуг, що суперечить порядку формування податкового кредиту, визначеного пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналізуючи вказані вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що факт здійснення господарської діяльності має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, що дає право на формування податкового кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які можуть бути достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ставив за мету не здійснення господарської діяльності, а отримання податкової вигоди., а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Однак, колегія суддів зазначає, що 05.03.2015 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання примиренням сторін та закриття провадження у справі.

20.03.2015 року на адресу Харківського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" про закриття провадження у справі.

У відповідності до пункту 11-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу.

Абзацом 1 пункту 2 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України передбачено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом (абз.1 п. 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України).

Як встановлено судовим розглядом, за результатом розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" від 18.02.2015 року про намір досягнення податкового компромісу за результатами документальної позапланової перевірки ПАТ «УМБ - 23» по взаємовідносинам з ТОВ «Агротех - плюс» за період листопад - грудень 2013 року по неузгодженим сумам податкового зобов'язання відповідно до податкових - повідомлень рішень № від 12.09.2014 року на суму основного платежу 16 731 грн. (5% - 836,5 грн.), № від 12.09.2014 року на суму основного платежу 17 732 грн. (5% - 886,6), Полтавською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області прийнято рішення № 841/10/16-24-22-02-31 від 02.03.2015 року щодо погодження застосування податкового компромісу.

Відповідно до вказаного рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області:

-по податковому повідомленню - рішенню від 12.09.2014 року №, яким, зменшено від'ємне значення з ПДВ в розмірі 17 732 грн. - відмовлено в застосуванні податкового компромісу;

-по податковому повідомленню - рішенню від 12.09.2014 року №, яким донараховано податкове зобов'язання в розмірі 16 731 грн. - заяву про намір застосування податкового компромісу задоволено частково, зокрема застосовано податковий компроміс лише до неузгодженої суми податкових зобов'язань, а саме - 13 728 грн.

Платіжним дорученням № 8213 від 13.03.2015 року ПАТ «УМБ - 23» здійснено сплату 5% суми податкового зобов'язання - 686 грн. 40 коп..

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сторони досягли примирення на підставі податкового компромісу, який не суперечить закону та не порушує права позивача.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо сторони досягли примирення.

Відповідно до ч.2 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 р. по справі № 816/4160/14 слід визнати нечинною в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 12.09.2014 року № в частині неузгодженої суми податкових зобов'язань, а саме - 13728 грн. , а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.113, 157, 160, 167, 194,195, 196, ст. 199, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 по справі № 816/4160/14 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 12.09.2014 року № в частині неузгодженої суми податкових зобов'язань, а саме - 13728 грн. визнати нечинною.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішеннь в зазначеній частині - закрити.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 по справі № 816/4160/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.