Справа № 826/20377/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2015 року 12:05 № 826/20377/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Амельохіна В.В., Кармазіна О.А. за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В. вирішив адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно - правового контролю України"

до Кабінету Міністрів України

про визнання нечинною та скасування Постанови КМУ № 688 від 26.11.2014

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом у якому просить:

- визнати нечинною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України № 688 від 26.11.2014 р. "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. № 996";

- визнати дію Кабінету Міністрів України, що полягає у прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України № 688 від 26.11.2014 р. "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2010 р. №996", яка суперечить Конституції України та чинному законодавству України - протиправною.

Позов мотивовано тим, що Кабінет Міністрів України безпідставно, посилаючись на Закон України «Про очищення влади» та в порушення норм чинного законодавства України протиправно взяв на себе повноваження - припинити повноваження громадських рад, створених при органах виконавчої влади до 22 лютого 2014 р.

Припинивши повноваження великої кількості громадських рад при органах виконавчої влади, до складу яких входять законно обрані представники інститутів громадського суспільства, Кабінет Міністрів України протиправно скасував право членів громадських рад на здійснення ними громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади, звузив зміст та обсяг їх конституційних прав, позбавив громадськість, яка входила до цих громадських рад, здійснювати свої права у сфері здійснення постійного громадського контролю органів виконавчої влади - чи діють вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку Позивача, Постанова відповідача № 688 містить ознаки дискримінації, передбачені Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», порушує норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та чинне законодавство України.

Позивач вказує, що до 06 грудня 2014 р. Громадська рада при Міністерстві юстиції України (Головою якої було обрано Марієна І.С. - Голову ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України") відповідно до Типового положення та до Положення про Громадську раду при Міністерстві юстиції України, затвердженого Міністром юстиції України П.Петренком 12 червня 2014 р., здійснювала громадський контроль за діяльністю Міністерства юстиції України, в т.ч. у сфері запобігання і протидії корупції, через Комісію з питань виявлення, запобігання та протидії корупції Громадської ради при Міністерстві юстиції України.

Оскільки з 06 грудня 2014 р. Наказом Міністерства юстиції України № 207/5 "Про припинення повноважень Громадської ради при Міністерстві юстиції України" (який був прийнятий на основі Постанови Кабінету Міністрів України № 688 від 26 листопада 2014 р.) діяльність Громадської ради при Міністерстві юстиції України, а отже і діяльність її Комісії припинено, а станом на 11 березня 2015 року Громадська рада при Міністерстві юстиції України не сформована і здійснення громадського контролю за Міністерством юстиції України відповідною громадською радою не здійснюється - то ризик вчинення корупційних правопорушень службовими та посадовими особами Міністерства юстиції України зріс.

Видану відповідачем оскаржувану постанову № 688 від 26.11,2014 позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки остання прийнята всупереч нормам чинного законодавства.

До встановлення характеру оскаржуваної постанови судом було зобов'язано відповідача подати оголошення про її оскарження у відповідному друкованому виданні.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що оскаржена постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, зокрема, Законом України "Про очищення влади". Повідомив, що оскаржуваним актом Уряду фактично припиняється діяльність складу громадських рад, які були утворені до 22.02.2014, з одночасним формуванням їх нового складу

Вказане рішення Кабінету Міністрів України прийняте у зв'язку з тим, що громадські ради діяли при органах виконавчої влади, посадові особи яких підпадають під дію вказаного Закону та сприяли їм у формуванні державної політики, яка у свою чергу Законом України "Про очищення влади" визнана такою, що суперечить утвердженням демократичних цінностей, верховенству права та прав людини в Україні.

Також, посилаючись на пояснення викладені у письмовому заперечені, просив у задоволені позову відмовити.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Відповідно до частини першої та третьої статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 та статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Згідно ст. 49 вказаного Закону, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Акти Кабінету Міністрів нормативного характеру видаються у формі постанов. Постанови Кабінету Міністрів видаються з питань:

а) затвердження положення, статуту, порядку, регламенту, правил, методики та в інших випадках, коли суспільні відносини потребують нормативно-правового врегулювання;

б) затвердження, прийняття міжнародного договору або приєднання до нього.

Акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень. Розпорядження Кабінету Міністрів видаються з питань:

а) схвалення програми, плану заходів, концепції, стратегії, основних напрямів реалізації державної політики та інших програмних документів концептуального характеру, концепції державної цільової програми та закону, директив, урядової заяви, листа, звернення, декларації, меморандуму тощо;

б) утворення та затвердження складу консультативних, дорадчих, інших допоміжних органів і робочих груп;

е) кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 688 про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. № 996, з метою ефективної реалізації положень Закону України "Про очищення влади", забезпечення відкритості, прозорості та публічності у діяльності органів виконавчої влади, здійснення громадського контролю за їх діяльністю, оновлення громадських рад, утворених при органах виконавчої влади до 22 лютого 2014 р., постановлено:

Внести зміну до постанови Кабінету Міністрів України від 03листопада 2010 р. № 996 "Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики" (Офіційний вісник України, 2010 р., № 84, ст. 2945), доповнивши її пунктом 7 такого змісту:

"7. Припинити повноваження громадських рад при міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київській та Севастопольській міських, районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністраціях, утворених до 22 лютого 2014 року.

Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у мм. Києві та Севастополі державним адміністраціям вжити заходів до формування нового складу громадських рад відповідно до Типового положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у мм. Києві та Севастополі державній адміністрації, затвердженого цією постановою.".

Вказану постанову Кабінету Міністрів України опубліковано в бюлетні «Офіційний вісник України» 16 грудня 2014 року № 98, у зв'язку із чим остання відповідно до параграфу 31 Регламенту КМУ набрала чинності.

Згідно положень п.1,2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Громадська рада при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, є постійно діючим колегіальним виборним консультативно-дорадчим органом, утвореним для забезпечення участі громадян в управлінні державними справами, здійснення громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади, налагодження ефективної взаємодії зазначених органів з громадськістю, врахування громадської думки під час формування та реалізації державної політики (п. 1 типового положення).

У даному випадку оскаржуваною постановою в нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. № 996 внесено норми індивідуальної дії, що носять організаційно - розпорядчий характер, вказане виключає можливість розгляду позову з особливостями, передбаченими статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України для оскарження нормативно-правових актів.

У той же час публікація рішення за справою є необхідною, оскільки зміни вносились саме в нормативний акт Уряду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 36 Конституції України: "Громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших Інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей".

Право на об'єднання є одним із невід'ємних прав людини, що закріплене в багатьох міжнародно-правових документах - Загальній декларації прав людини 1948 р. (ст. 20), Конвенції про свободу асоціації та захист права на організацію 1948 р. (статті 2, 10), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ст. 1 ), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966р.(ст. 22).

Свобода об'єднання означає, зокрема, правову і фактичну можливість добровільно, без примусу чи попереднього дозволу утворювати об'єднання громадян або вступати до них (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2001 р. № 18-рп/2001).

Свобода діяльності громадських об'єднань полягає у тому, що їм гарантується можливість внутрішньо - організаційної діяльності: самостійно приймати свої статути, обирати свої керівні органи, здійснювати право власності, складати програми діяльності і здійснювати цю діяльність, право на реорганізацію та на саморозпуск, призупинення своєї діяльності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із важливих аспектів права на свободу об'єднання є можливість громадян створювати суб'єкти права для спільних дій у галузі спільних інтересів. Спосіб, яким національне законодавство закріплює цю свободу та практика його застосування владою показують стан демократії в кожній країні (рішення від 5 жовтня 2006 року Московського відділення армії спасіння проти Росії).

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 2 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина .

Постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики" № 996 від 03.11.2010, постановлено, зокрема, Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям:

вжити заходів для проведення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цією постановою установчих зборів за участю інститутів громадянського суспільства для утворення громадських рад при центральних і місцевих органах виконавчої влади та забезпечити їх функціонування;

до утворення зазначених рад забезпечити функціонування громадських рад, утворених до набрання чинності цією постановою;

відповідно до законодавства забезпечити урахування позиції професійних спілок та їх об'єднань, організацій роботодавців під час прийняття рішень з питань, що стосуються формування та реалізації соціально-економічної політики і регулювання соціально-трудових відносин (п. 4 Постанови).

Пунктом 5 вказаної Постанови рекомендовано органам місцевого самоврядування під час проведення консультацій з громадськістю та утворення громадських рад при органах місцевого самоврядування керуватися затвердженими цією постановою Порядком і Типовим положенням.

Згідно Типового положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у мм. Києві та Севастополі державній адміністрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2010, № 996, громадська рада при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації (далі - громадська рада) є постійно діючим колегіальним виборним консультативно-дорадчим органом, утвореним для забезпечення участі громадян в управлінні державними справами, здійснення громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади, налагодження ефективної взаємодії зазначених органів з громадськістю, врахування громадської думки під час формування та реалізації державної політики (п. 1 типового положення).

З наведеної норми права вбачається, що завданнями та цілями утворення громадської ради є забезпечення участі громадян в управлінні державними справами, здійснення громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади, налагодження ефективної взаємодії зазначених органів з громадськістю, врахування громадської думки під час формування та реалізації державної політики.

Згідно пункту 2 Типового положення, у своїй діяльності громадська рада керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також Положенням про громадську раду, розробленим на основі цього Типового положення.

Положення про громадську раду погоджується з органом виконавчої влади, при якому вона утворена, та схвалюється на її засіданні.

Пунктом 3 Типового положення визначено, що основними завданнями громадської ради є:

- створення умов для реалізації громадянами конституційного права на участь в управлінні державними справами;

- здійснення громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади;

- сприяння врахуванню органом виконавчої влади громадської думки під час формування та реалізації державної політики.

Згідно п. 4. Типового положення Громадська рада відповідно до покладених на неї завдань:

1) готує та подає органу виконавчої влади, при якому вона утворена, пропозиції до орієнтовного плану проведення консультацій з громадськістю, а також щодо проведення консультацій, не передбачених таким планом;

2) готує та подає органу пропозиції щодо організації консультацій з громадськістю;

3) подає органу обов'язкові для розгляду пропозиції щодо підготовки проектів нормативно-правових актів з питань формування та реалізації державної політики у відповідній сфері, удосконалення роботи органу;

4) проводить відповідно до законодавства громадську експертизу та громадську антикорупційну експертизу проектів нормативно-правових актів;

5) здійснює громадський контроль за врахуванням органом пропозицій та зауважень громадськості, а також дотриманням ним нормативно-правових актів, спрямованих на запобігання та протидію корупції;

6) інформує в обов'язковому порядку громадськість про свою діяльність, прийняті рішення та їх виконання на офіційному веб-сайті органу та в інший прийнятний спосіб;

7) збирає, узагальнює та подає органу інформацію про пропозиції громадських організацій щодо вирішення питань, які мають важливе суспільне значення та ін.

Відповідно до п. 1.1. Статуту Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно - правового контролю України", зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 21.09.2007 р. № 798/5, Свідоцтво № 2750, ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України" є добровільним всеукраїнським об'єднанням громадян, створеним згідно з Конституцією України, Законом України "Про об'єднання громадян", Законом України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" та ін., для захисту суспільного ладу України, її політичної, економічної, правової систем, власності, особи, прав і свобод громадян та правопорядку від злочинних посягань та для задоволення і захисту своїх соціальних, економічних, вікових, національно-культурних та інших законних прав та інтересів.

Комітет об'єднує на засадах добровільності і рівноправності своїх членів, що виявили бажання приймати участь у роботі Комітету, сприяє розбудові демократичної, правової, соціальної держави і здійснює громадський контроль за діяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.

Згідно п. 2.1 Статуту, основною метою Комітету є здійснення громадського контролю за діяльністю всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових, службових осіб та інших державних службовців, підприємств, установ, організацій, захист прав і свобод членів Комітету, їх соціальних, економічних, вікових, національно-культурних та інших законних прав та законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцненню законності, запобіганню правопорушенням, вихованню громадян в дусі точного і неухильного дотримання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінному виконанню громадянами своїх обов'язків та охороні громадського порядку і державного кордону України.

Як вбачається із Статуту даної громадської організації одними із завдань організації Позивача є здійснення громадського контролю за діяльністю Кабінету Міністрів України, Прем'єр- міністра України, Віце-прем'єр-міністрів та міністрів Кабінету Міністрів України., Міністерств, їх територіальних підрозділів, посадових та службових осіб, підпорядкованих їм органів, підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб, Державних Комітетів, їх територіальних підрозділів, посадових та службових осіб, підпорядкованих їм органів, підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб, Державних департаментів, їх територіальних підрозділів, посадових та службових осіб, підпорядкованих їм органів, підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб, державних інспекцій, їх територіальних підрозділів, посадових та службових осіб, підпорядкованих їм органів, підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (п. п.2.5.10, 2.5.25, 2.5.26, 2.5.27,2.5.28 Статуту).

Як повідомив під час розгляду справи позивач, з метою реалізації мети та завдань Комітету, які визначені в Статуті громадського об'єднання, відповідно до Типового положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у м. Києві та Севастополі державній адміністрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 996 від 03.11.2010 р. Комітет делегував своїх представників, які були обрані членами громадських рад при центральних органах виконавчої влади, в тому числі Голова Комітету Марієн І.С. був обраний Головою Громадської ради при Міністерстві юстиції України та Головою Громадської ради при Державній екологічній інспекції України.

Громадською радою при Міністерстві юстиції України було затверджено План роботи Громадської ради при Міністерстві юстиції України на 2014-2015 рр. (Протокол № 5 засідання громадської ради при Міністерстві юстиції України від 28.02.2014 р.), а рішенням Громадської ради при Державній екологічній інспекції України було затверджено План роботи Громадської ради при Державній екологічній інспекції України на 2013-2015 роки (Протокол № 2 засідання Громадської ради при Державній екологічній інспекції України від 01.11.2013 р.).

Вищенаведені плани роботи передбачали системний план заходів по реалізації положень Статуту Комітету та Типового положення, щодо:

- створення умов для реалізації громадянами конституційного права на участь в управлінні державними справами;

- здійснення громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади;

- сприяння врахуванню органом виконавчої влади громадської думки під час формування та реалізації державної політики.

На думку позивача, невмотивоване припинення оскаржуваною поставою повноважень громадських рад при міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, протиправно зупинило виконання статутних завдань Позивача щодо здійснення громадського контролю за відповідними центральними органами виконавчої влади.

Під час розгляду справи позивач зауважив, що припинивши повноваження великої кількості (більше 100) громадських рад при органах виконавчої влади, до складу яких входять законно обрані представники інститутів громадського суспільства, Кабінет Міністрів України протиправно скасував право більш як 7 000 законно обраних членів громадських рад на здійснення ними громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади, звузив зміст та обсяг їх конституційних прав, позбавив громадськість, яка входила до цих громадських рад, здійснювати свої права у сфері здійснення постійного громадського контролю органів виконавчої влади - чи діють вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, перевірка законності актів Кабінету Міністрів України полягає у з'ясуванні їх відповідності законам України, загальним принципам верховенства права.

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, проект оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України розроблений Міністром юстиції України.

Згідно пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2010 року № 996», Проект постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2010 року № 996» розроблений з метою реалізації положень Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до п. 2 пояснювальної записки проект постанови Кабінету Міністрів України розроблено з метою врегулювання порядку припинення повноважень громадських рад, утворених при органах виконавчої влади, до 22 лютого 2014 року.

Так, 16 вересня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України N 1682-VII "Про очищення влади", який набрав чинності з 16 жовтня 2014 року.

З прийняттям Закону N 1682-VII, який став наслідком суспільно-політичних змін в Україні, було реалізовано прагнення громадськості до очищення влади в країні.

Згідно з преамбулою Закону N 1682-VII він покликаний визначити правові й організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) з метою захисту й утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Очищення влади (люстрація), згідно з поданим у частині першій статті 1 Закону N 1682-VII визначенням, - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах:

верховенства права та законності;

відкритості, прозорості та публічності;

презумпції невинуватості;

індивідуальної відповідальності;

гарантування права на захист.

Перелік осіб, до яких застосовується заборона обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, міститься в статті 3 Закону N 1682-VII, а перелік посад в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, щодо зайняття яких зазначеними особами така заборона встановлюється, - у статті 2 Закону N 1682-VII.

Суд погоджується із доводами позивача, що положення Закону України «Про очищення влади» відносяться виключно до органів державної влади.

Задекларована Законом N 1682-VII мета, а також прагнення громадянського суспільства якісно оновити владу в країні, не передбачає припинення повноважень громадських рад чи інших інститутів громадянського суспільства та здійснення люстрації щодо членів громадських рад та інститутів громадянського суспільства.

Як вже зазначалося, громадська рада є постійно діючим консультативним дорадчим органом, який виконує свій головний громадський обов'язок - здійснення громадського контролю за діяльністю органів виконавчої влади.

Формування та діяльність громадської ради здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 року №996, якою затверджене Типове положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації.

Пунктом 7 Типового положення закріплено, що склад громадської ради формується на установчих зборах шляхом рейтингового голосування за кандидатури, які добровільно заявили про бажання брати участь у роботі громадської ради та внесені інститутами громадянського суспільства.

Кількісний склад громадської ради визначається установчими зборами. Строк повноважень складу громадської ради - два роки.

До складу громадської ради може бути обрано не більше ніж по одному представнику від кожного інституту громадянського суспільства.

Відповідно до пункту 8 названого положення для формування складу громадської ради орган утворює ініціативну групу з підготовки установчих зборів за участю інститутів громадянського суспільства.

Якщо при органі вже утворена громадська рада, то не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення її повноважень вона утворює ініціативну робочу групу з підготовки установчих зборів для формування нового складу ради.

Отже, вказаним положенням визначено порядок формування громадської ради та строк її повноважень. Типове положення про громадську раду при міністерстві, іншому центральному органі виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласній, Київській та Севастопольській міській, районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації є чинним та відповідні зміни до нього не вносилися, випадки, коли діяльність громадської ради може бути припинена не визначено.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою відповідача, з посиланням на Закон України «Про очищення влади» припинено повноваження громадських рад утворених при органах виконавчої влади до 22 лютого 2014 р.

Зазначені вище обставини свідчать, що врегулювання відповідачем питання припинення повноважень громадських рад при міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади шляхом прийняття оскаржуваної постанови вчинено без дотримання вимого ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, владні повноваження в цьому випадку були використані не у відповідності з метою, для якої вони були надані, з покладанням цілей, яких не можливо достягнути вказаним актом та з максимально негативними наслідками для позивача в результаті прийняття оскаржуваного акту (і з порушенням раніше наданих прав).

Крім того рішення прийнято з втручанням в діяльність недержавних інституції без урахування вимог пункту 11 ст. 92 Конституції України та чинних законів України, які гарантують обмеження втручання у створення та припинення діяльності громадських рад, здійснення такого втручання лише на підставі закону та за наявності законодавчо визначених обставин.

Враховуючи вищевказане, суд погоджується із доводами позивача, що Кабінет Міністрів України безпідставно, посилаючись на Закон України «Про очищення влади» та в порушення вищенаведених норм чинного законодавства України звузив зміст існуючих прав і свобод членів громадських рад на здійснення постійного Громадського контролю за органами виконавчої влади протягом чітко визначеного строку повноважень та на здійснення заходів з підготовки установчих зборів по формуванню нового складу громадських рад відповідно до Типового положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 996 від 03.11.2010 р.

Крім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 N 996 затверджено Порядок проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики (далі - Порядок N 996).

Згідно з пунктом 2 Порядку N 996 консультації з громадськістю проводяться з метою залучення громадян до участі в управлінні державними справами, надання можливості для їх вільного доступу до інформації про діяльність органів виконавчої влади, а також забезпечення гласності, відкритості та прозорості діяльності зазначених органів.

Відповідно до пункту 12, затвердженого, в обов'язковому порядку проводяться консультації з громадськістю у формі публічного громадського обговорення щодо:

- проектів нормативно-правових актів, що мають важливе суспільне значення і стосуються конституційних прав, свобод, інтересів і обов'язків громадян, а також актів, якими передбачається надання пільг чи встановлення обмежень для суб'єктів господарювання та інститутів громадянського суспільства, здійснення повноважень місцевого самоврядування, делегованих органам виконавчої влади відповідними радами;

- проектів регуляторних актів;

- проектів державних і регіональних програм економічного, соціального і культурного розвитку, рішень стосовно стану їх виконання;

- звітів головних розпорядників бюджетних коштів про їх витрачання за минулий рік.

Позивач вказав на те, що жодних консультацій з громадськістю при прийнятті Постанови N 688 не проводилось, громадські організації та об'єднання, в тому числі всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» не залучались до обговорення проекту даної постанови.

Пунктом 17 Порядку N 996 встановлено, що орган виконавчої влади для проведення електронних консультацій з громадськістю розміщує на урядовому веб-сайті "Громадянське суспільство і влада" та на своєму офіційному веб-сайті:

- інформаційне повідомлення про проведення публічного громадського обговорення;

- текст проекту акта, винесеного на обговорення;

- електронну адресу для надсилання пропозицій та зауважень і номер телефону, за яким надаються консультації з питання, що винесено на публічне громадське обговорення.

Доказів оприлюднення інформації про проведення консультацій з громадськістю стосовно прийняття оскаржуваної Постанови N 688 відповідач суду не надав.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови правовим актам вищої юридичної сили, перевищення відповідачем наданих йому повноважень при її прийнятті, що в сукупності свідчить про її незаконність.

На підставі ч. 2 ст. 3 КАС України, враховуючи встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд вважає, що оскаржена постанова КМУ прийнята не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України «Про очищення влади», безпідставно, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому остання є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, зокрема, позивач просить визнати нечинним спірний акт та скасувати його. Однак належним способом захисту прав позивача з урахуванням ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України є визнання постанови незаконною та її скасування, що означає те, що вона не створює будь-яких правових наслідків з моменту прийняття.

В частині позовних вимог про визнання дії Кабінету Міністрів України, що полягає у прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України № 688 від 26.11.2014 р. "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2010 р. №996", яка суперечить Конституції України та чинному законодавству України - протиправною, суд дійшов висновку, що для поновлення порушених прав позивача достатнім є скасування оскаржуваної постанови, що свідчить про її незаконність (протиправність), чим охоплюється і вирішення вимог, щодо визнання дій відповідача протиправними.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задовольнити частково .

Визнати незаконною та скасувати Постанову Кабінету Міністрів України № 688 від 26.11.2014 р. «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. № 996».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зобов'язати Кабінет Міністрів України після набрання постановою законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину постанови суду у виданні, в якому було офіційно оприлюднено Постанову Кабінету Міністрів України № 688 від 26.11.2014 р. «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. № 996».

Судові витрати в сумі 70,00 грн. присудити на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.В. Амельохін

О.А. Кармазін