Справа № К/9991/15570/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2015р. м. Київ К/9991/15570/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 липня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року в справі за його позовом до начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, третя особа Ялтинське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим про визнання незаконним звільнення з посади,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що наказом т.в.о начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим від 28 липня 2005 року №178 о/с його звільнено з посади старшого оперуповноваженого групи по боротьбі з незаконним обігом наркотиків 2-го (Лівадійського) відділу Ялтинського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим за власним бажанням. Вважаючи, що звільнення відбулося з порушенням вимог частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, просив визнати звільнення з органів внутрішніх справ незаконним.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просив суд скасувати судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з квітня 2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема з липня 2004 року - на посаді старшого оперуповноваженого групи по боротьбі з незаконним обігом наркотиків 2-го (Лівадійського) відділу Ялтинського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим.

Наказом т.в.о начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим від 28 липня 2005 року №178 о/с позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням), з 29 липня 2005 року (причина звільнення не поважна).

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач у своєму рапорті зазначив точну дату, з якої він бажає звільнитися, тому звільнення його до спливу тримісячного терміну з дня подання рапорту не суперечить чинному законодавству. Також виходили з того, що позивач звернувся з адміністративним позовом з пропуском строку звернення до суду, на застосуванні наслідків якого наполягав відповідач, та відсутністю підстав для його поновлення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх, їх права і обов'язки визначені Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підпунктом «ж» пункту 64 даного Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що пере-шкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 липня 2005 року позивач подав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 29 липня 2005 року. У рапорті про звільнення позивач зазначив, що з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ ознайомлений. Від проходження військово-лікарської комісії відмовляється. Питання звільнення з органів внутрішніх справ просив розглянути на комісії управління роботи з персоналом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим за його відсутності.

За таких обставин, звільнивши позивача з 29 липня 2005 року, тобто дати, з якої він бажає звільнитися, суб'єкт владних повноважень діяв з дотриманням вимог законодавства і звільнення позивача є законним.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 червня 2014 року по справі № 21-241а14.

Доводи щодо того, що звільнення відбулося з порушенням вимог частини другої статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, тобто у період тимчасової непрацездатності, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу, є неприйнятними, оскільки позивача було звільнено за власним бажання, а не в порядку дисциплінарної відповідальності. Крім того, відповідних доказів позивачем не надано також і у обґрунтування касаційної скарги.

Таким чином висновки судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог не суперечать обставинам справи та вимогам закону, ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та направлення справи для продовження розгляду не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 21 липня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/