Справа № 2а/0270/1634/11
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/0270/1634/11

Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

26 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Швець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиравним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015 року

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції- без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що за результатами планової документальної перевірки дотримання ОСОБА_2 вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року податковим органом виявлено окремі порушення вимог податкового законодавства, що полягали у недотриманні статі 14 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян», статті 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, внаслідок чого донараховано суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 53216 гривень; підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в зв'язку із чим донараховано податок на додану вартість в сумі 63024 гривень. Наслідки проведеної перевірки знайшли відображення у акті перевірки №217/7/1700/НОМЕР_1 від 13 жовтня 2010 року.

Не погодившись із висновками, що викладені у акті перевірки, підприємець 19 жовтня 2010 року подав до органу державної податкової служби заперечення на акт перевірки, додавши копії документів.

Проте, податковим органом не враховано заперечень на акт перевірки, а тому 27 жовтня 2010 року Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією на підставі акта перевірки від 13 жовтня 2010 року прийнято податкове повідомлення-рішення №4199/3/17, яким підприємцю визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 64249,50 гривень, а також податкове повідомлення-рішення №4198/3/17, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 48827,00 гривень.

01 листопада 2010 року ОСОБА_2 подав до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції скаргу на прийняті 27 жовтня 2010 року податкові рішення.

Рішенням від 24 грудня 2010 року податковий орган залишив скаргу підприємця без задоволення, а податкові рішення без змін.

Також за результатами розгляду скарги підприємця Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 24 грудня 2010 року прийнято податкові повідомлення-рішення №4198/3/17/1 та №4199/3/17/1.

Не погодившись із рішеннями органу державної податкової служби, ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на них до Державної податкової адміністрації у Вінницькій області.

В межах розгляду цієї скарги Державною податковою адміністрацією у Вінницькій області видано наказ про проведення позапланової перевірки №92 від 26 січня 2011 року, проведення якої доручено посадовим особам Ямпільського відділення Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції.

За результатами проведення такої перевірки 11 лютого 2011 року складено акт №162/1750/НОМЕР_1, у висновках якого зафіксовано виявлені в ході перевірки порушення, що полягали у недотриманні підприємцем вимог статей 13 та 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», статей 13 та 14 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, в зв'язку із чим донараховано суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 47554 гривень.

З огляду на виявлені в ході перевірки порушення Державною податковою адміністрацією у Вінницькій області 22 лютого 2011 року прийнято рішення, яким скасовано податкове повідомлення-рішення №4199/3/17 повністю, а податкове повідомлення-рішення №4198/3/17 в частині визначення суми зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1273 гривні, що приймалися Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 27 жовтня 2010 року, а також податкове повідомлення-рішення №4198/3/17/1 в частині визначення суми зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1273 гривні, а податкове повідомлення-рішення №4199/3/17/1 повністю, що приймалися Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 24 грудня 2010 року за результатами розгляду первинної скарги.

З огляду на таке рішення Державної податкової адміністрації у Вінницькій області Крижопільською міжрайонною державною податковою інспекцією 01 березня 2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/2, яким підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 47554 гривні.

Не погодившись із таким рішенням податкового органу, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про його скасування.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року у справі №2а/0270/1634/11 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено шляхом скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 01 березня 2011 року.

Рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2011 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року залишено без змін.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2014 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, колегія суду касаційної інстанції вказала на неповне з'ясування всіх обставин у справі, оскільки для правильного вирішення справи слід встановити розмір валового доходу та документально підтверджених витрат підприємця ОСОБА_2 за період, що перевірявся, чого встановлено не було.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що у податкового органу не було правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення №/2 від 01 березня 2011 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Особливості оподаткування доходів від заняття підприємницькою діяльністю врегульовані розділом 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (підлягає застосуванню в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 13 цього Декрету передбачалося, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

З розрахунків валового доходу та витрат, що міститься на аркушах справи 73-80, видно, що розмір валового доходу ОСОБА_2 у періоді з квітня 2009 року по червень 2010 року становив 1141138 гривень, а розмір витрат за цей період становив 1130557 гривень.

Вказані суми отриманого доходу та понесених витрат ОСОБА_2 у періоді, що перевірявся, підтверджуються наданими копіями бухгалтерських документів, а саме: розмір отриманого доходу підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, а розмір витрат - видатковими накладними та актами виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що отриманий дохід ОСОБА_2 в розмірі 1141138 гривень та понесені витрати в розмірі 1130557 гривень повністю підтверджуються наданими представником позивача документами.

Більше того, саме такі розміри отриманого доходу у період з 01 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року ОСОБА_2 зазначено у деклараціях про доходи, подані ним у 4 кварталі 2009 року та у 2 кварталі 2010 року.

Разом із тим, як встановлено судом, розбіжності у даних декларацій про доходи, подані ОСОБА_2 у відповідних періодах, з даними, що визначені під час проведення податковим органом перевірки, полягають у тому, що, на думку податкових інспекторів, що здійснювали перевірку, підприємцем невірно визначено валовий дохід в зв'язку із не включенням до такого сум коштів по протоколах-угодах про залік взаємних вимог, що складені ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «БМУ-3».

Однак, колегія суддів критично оцінює такі посилання апелянта, зважаючи на те, що з тих протоколів-угод, що надані представником позивача (від 31 січня та від 28 лютого 2010 року), а також з інших документів можливо прослідкувати включення сум, що перевищують залік взаємних вимог, до декларацій про доходи у відповідних періодах. Тобто, з наданих суду документів випливає те, що суми коштів, що визначені у протоколах-угодах, позивачем дійсно не включалися до декларацій, адже такі суми боргу договірними сторонами (ТОВ «БМУ-3» та ФОП ОСОБА_2) визнавалися погашеними та не перераховувалися на рахунки один одного. При цьому, суми коштів, що перевищували ті, що зазначені у протоколах-угодах, позивачем включалися до декларацій відповідних періодів як отримані доходи.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність посилань податкового органу на заниження позивачем валового доходу, оскільки такі спростовуються поясненнями представника позивача та наданими ним документами (адже документально представником позивача підтверджено ті розміри доходу, що визначалися позивачем у деклараціях про доходи у відповідних періодах, чим підтверджено розмір оподатковуваного доходу).

Посилання апелянта як на підставу для скасування судового рішення на відсутність у позивача книги обліку доходів і витрат за період, що перевірявся, на переконання суду, не може свідчити про порушення позивачем саме положень статей 13 та 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» чи статей 13 та 14 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року за №12, про що свідчать висновки акта перевірки від 11 лютого 2011 року.

Зогляду на положення пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), якими передбачено, що платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Відтак, з аналізу наведеної норами слідує, що платники податку на доходи фізичних осіб повинні вести облік доходів і витрат таким чином, що дало б можливість визначити розмір загального річного оподатковуваного доходу, з якого слід було виходити при визначенні розміру податку, що підлягав сплаті.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що неведення книги обліку доходів і витрат є наслідком застосування до підприємця санкцій, що визначалися Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При винесенні податкового повідомлення-рішення, що оскаржується, податковим органом не враховано вимог пункту 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року за №12 (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Цією нормою передбачалося, що загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку №6 до цієї Інструкції.

У додатку №6 Інструкції визначені норми витрат у відсотках, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які повинні враховуватись органами державної податкової служби.

Натомість, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення податковим органом розрахунку вказаних витрат позивача у зв'язку з відсутністю документально підтверджених витрат за нормами, що визначені у наведеній вище Інструкції.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що у податкового органу не було правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення №/2 від 01 березня 2011 року, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Крижопільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 квітня 2015 року.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович