Справа № 802/219/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2015 р. Справа № 802/219/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В. І

представника позивача: Юзвака А. М.

представника відповідача: Нестерука В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного фонду України в Чернівецькому районі

до: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія"

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося управління Пенсійного фонду України в Чернівецькому районі із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" про стягнення заборгованості.

Вимоги мотивовано тим, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати УПФУ витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, працівникам підприємства згідно з п.п. "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відповідач має заборгованість за січень 2015р. у сумі 5222,65 грн. Вказана заборгованість підтверджується розрахунками фактичних витрат, направленими на підприємство. Оскільки підприємством заборгованість у встановлені законодавством строки не погашена, просить стягнути її у судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених в письмових запереченнях. В яких зазначив, що на підставі ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014р. №71-VIIІ відбулося перейменування "фіксованого податку сільськогосподарського податку" на "єдиний податок четвертої групи", при цьому, а ні сама пільга, а ні вимоги до підприємств, які можуть нею скористатися, змінені не були. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем підтверджено трудовий стаж за списком №2 для ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується пільговими довідками.

Відповідачем від УПФУ отримано розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з січня 2015р., відповідно до якого відповідач зобов'язаний щомісячно відшкодовувати УПФУ розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у сумі 5222,65 грн.

Заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за січень 2015р. становить 5222,65 грн., що підтверджується розрахунком боргу УПФУ відносно Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія".

Відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку) є платниками збору - фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п."б-з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 6.1. розділу 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України №21-1 від 19 грудня 2003 року, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 16 січня 2004 року (далі - Інструкція) передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1'Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Частиною 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності Законом №1058-ІУ (з 1 січня 2004 року), а саме, відповідно до норм Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року №400/97-ВР відшкодуванню підлягали пенсії, призначені за пунктами "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ст.1 Закону України ''Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та ст.15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькому районі і є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Для визначення права на пенсію на пільгових умовах органи Пенсійного фонду України приймають уточнюючі довідки підприємств або організацій згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 "Про затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". У цих довідках повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку. При дотриманні зазначених норм чинного законодавства органами Пенсійного фонду вирішується питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

Тобто, відшкодуванню підлягають витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених громадянам, які отримують пенсію відповідно п. „б"-„з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", незалежно від часу їхнього призначення, до досягнення працівниками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно абз.4 п.1 ст.2 та п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" організації, підприємства, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, відшкодовували фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п."б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що відповідач був платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Так як, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014р. №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким внесено зміни до Податкового кодексу України, а саме з переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок.

Разом з тим, відповідно до зазначеного вище закону, 4 група платників єдиного податку починаючи з 2015 року сформована з колишніх платників фіксованого сільськогосподарського податку.

Суд зазначає, що для платників 4 групи єдиного податку починаючи з 2015 року збережені майже всі умови їх оподаткування, які раніше були передбачені для платників ФСН. На цю групу не поширюються обмеження в частині об'ємів доходу або кількості найнятих працівників, як це передбачено для платників 1 і 2 груп.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судові витрати відповідно до ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволення адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Комар Павло Анатолійович

З оригіналом згідно:

Суддя:

Секретар: