Справа № 2а-4173/11
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. м. Київ К/800/18462/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення в місті Києві про визнання дій, бездіяльності та рішення протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги при народженні та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2011 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення в місті Києві, в якому просила: визнати протиправними (незаконними) рішення та дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, наслідком яких стало отримання ОСОБА_4 в неналежному розмірі допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_5 до досягнення ним трирічного віку, а також допомоги при народженні дитини; визнати дії та рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації протиправними, а також скасувати з моменту прийняття рішення відповідача, викладеного в листі №6241 від 29 березня 2011 року щодо відмови ОСОБА_4 у здійсненні перерахунку та виплати у встановлених законодавством розмірах допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку, а також допомоги при його народженні; визнати протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення в місті Києві, а також протиправним (незаконним) та скасувати з моменту прийняття рішення відповідача, викладене в листі №02/1-Я478 від 20 квітня 2011 року щодо відмови ОСОБА_4 у задоволенні її скарги від 01 квітня 2011 року; зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення в місті Києві задовольнити скаргу ОСОБА_4 від 01 квітня 2011 року шляхом прийняття відповідного рішення; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації здійснити перерахунок позивачу допомоги при народжені дитини до рівня 22,6 прожиткових мінімумів, встановленого для дітей до 6 років, на дату народження дитини, тобто до рівня 14 283,20 грн. та зобов'язати відповідача здійснити всі заходи для виплати недоплаченої суми зазначеної допомоги у розмірі 2043,20 грн.; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації здійснити з урахуванням індексації перерахунок (нарахування) та проводити виплату ОСОБА_4 допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку в розмірі, не менше подвійного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, починаючи з 08 листопада 2009 року, зробити необхідні виплати та в подальшому виплачувати зазначену допомогу в належному розмірі (не менше подвійного розміру прожиткового мінімуму на відповідний місяць для працездатних осіб).

В обґрунтування позову зазначила, що є застрахованою особою та з 29 грудня 2009 року знаходиться у відпустці по догляду за сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи. Однак, в порушення вимог статей 40, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона отримала допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в меншому розмірі, ніж передбачено цими законами.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Визнано частково неправомірними рішення та дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_4 у здійсненні перерахунку та виплаті коштів при народжені сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та грошової допомоги по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 матеріальної допомоги по догляду за сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 24 листопада 2010 року до досягнення ним трирічного віку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову. В іншій частині адміністративний позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції - в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Наказу № 14 від 29 грудня 2009 року ОСОБА_4 з 29 грудня 2009 року по 08 листопада 2012 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Кабінет Міністрів України у 2009 та 2010 роках не визначав порядку та розмірів виплати грошової допомоги при народженні дитини та по догляду за нею, позовні вимоги ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку звернення до суду підлягають задоволенню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 не визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», вимога позивача про зобов'язання відповідача зробити перерахунок розміру виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років задоволенню не підлягає.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів першої та апеляційної інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням усіх обставин справи, виходячи з наступного.

До 01 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - правовідносини щодо виплати спірної допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було передбачено, що допомога надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Зокрема, згідно зі змінами, внесеними до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», його дію поширено на застрахованих осіб. Водночас із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статті 40- 44.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункт 25 розділу II цього Закону щодо виключення статей 40- 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Водночас частиною 3 статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» було визначено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» не приймався.

Крім того, відповідно до пункту 17 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми право на виплату допомоги мають особи, зазначені в статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», яка на час виникнення спірних відносин поширювала свою дію щодо виплати допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на виконання статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не визначав.

За таких обставин, на відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку застрахованій особі, поширюються норми спеціального закону, яким є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Таким чином, враховуючи, що починаючи з 22 травня 2008 року виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку застрахованим та незастрахованим особам регулювалась різними законами, судам попередніх інстанцій при вирішенні даного спору необхідно було встановити до якої категорії осіб - застрахованих чи незастрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, належить позивач.

Однак, суди першої та апеляційної інстанцій на це уваги не звернули та не з'ясували до якої категорії осіб належить позивач.

Крім того, вирішуючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою та не надали належної правової оцінки доводам позивача про те, що вона є матір'ю дитини, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, а тому у відповідності до статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на допомогу по догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею трирічного віку у подвійному розмірі допомоги, передбаченої законодавством України, незалежно від факту роботи.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2011 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало