Справа № К/9991/11629/11-С
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2015р. м. Київ К/9991/11629/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Господарського суду Вінницької області про визнання неправомірною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі, щомісячному грошовому утриманні та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Господарського суду Вінницької області про визнання неправомірною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі, щомісячному грошовому утриманні та зобов'язання вчинити дії.

Просив суд визнати протиправною бездіяльність господарського суду Вінницької області, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України щодо непогашення заборгованості по заробітній платі та щомісячному грошовому утриманню, що виникла у зв'язку із застосуванням пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 "Про оплату праці суддів" та Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів"; стягнути з Державної судової адміністрації України заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 116951,74 грн. та щомісячного грошового утримання в сумі 145119,10 грн.; зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою "Виконання рішень судів на користь суддів"; зобов'язати Державну судову адміністрацію України та господарський суд Вінницької області відповідно до розмірів мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про державний бюджет на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI провести з 1 січня 2010 року перерахунок розміру заробітної плати та щомісячного грошового утримання; допустити негайне виконання рішення суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо непогашення заборгованості перед суддею ОСОБА_2 по заробітній платі та щомісячному грошовому утриманню, що виникла у зв'язку із застосуванням пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 "Про оплату праці суддів" та Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів".

Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_2 116951 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят одну) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки заборгованості по виплаті заробітної плати та 145119 (сто сорок п'ять тисяч сто дев'ятнадцять) гривень 10 (десять) копійок заборгованості по виплаті щомісячного грошового утримання.

Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою "Виконання рішень судів на користь суддів".

Зобов'язано Державну судову адміністрацію України та господарський суд Вінницької області відповідно до розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про державний бюджет на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року провести ОСОБА_2 перерахунок розміру заробітної плати з 1 січня 2010 року.

Постанову в частині стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_2 116951 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят одну) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки заборгованості по виплаті заробітної плати та 145119 (сто сорок п'ять тисяч сто дев'ятнадцять) гривень 10 (десять) копійок заборгованості по виплаті щомісячного грошового утримання звернено до негайного виконання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2010 року апеляційну скаргу Державної судової адміністрації задоволено. Рішення першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Господарського суду Вінницької області відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, рішення першої інстанції залишити в силі, оскільки вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 7 липня 1992 року № 2559-ХІІ "Про призначення заступників голів та арбітрів арбітражних судів України" позивача обрано суддею господарського суду Вінницької області. Рішенням Кваліфікаційної комісії суддів господарських судів України від 14 квітня 1999 року позивачу присвоєно другий кваліфікаційний клас.

3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 865 "Про оплату праці суддів", якою затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищих Спеціалізованих судів, апеляційних і місцевих судів згідно з додатку 1-6. Посадові оклади, передбачені цією Постановою встановлювались, виходячи із кількості розмірів мінімальної заробітної плати.

Нарахування посадового окладу позивача проводилось виходячи із розміру 332 грн., хоча розмір мінімальної заробітної плати за 2006-2010 роки постійно змінювався.

З наданих позивачем розрахунків видно, що сума заборгованості по заробітній платі становить 116951,74 грн., по щомісячному грошовому утриманню 145119,10 грн. наявність якої підтверджується довідками фінансового-економічного відділу господарського суду Вінницької області.

Скасовуючи рішення першої інстанції та відмовляючи у позові суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, яка залишена без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року було визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці суддів». Однак, поворот виконання зазначеного положення постанови з 1 січня 2006 року неможливий, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року було скасовано додаткову постанову Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2008 року, якою допущено поворот виконання постанови КМУ №865 від 3 вересня 2005 року, та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2009 року.

Відповідно до пункту 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідна постанова Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року, офіційно оприлюднена Кабінетом Міністрів України не була, тому бездіяльність Державної судової адміністрації України не може бути визнана протиправною та кошти не можуть бути стягнуті.

Оскільки, Кабінетом Міністрів України після скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці суддів» питання посадових окладів суддів не визначено, то і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

У статті 6 Конституції України міститься правова норма, згідно з якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Статус суддів, відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Незалежність та недоторканість суддів на час виникнення спірних правовідносин гарантувалась нормами Закону України «Про статус суддів».

Згідно зі статтею 44 вказаного Закону заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи. Іншого законодавчого акту з питань оплати праці суддів немає.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня 2005 року та 3 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом другим пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та № 865 «Про оплату праці

суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 повинна була набрати чинності з 01 січня 2006 року. Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 3 вересня 2005 року № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332 грн, що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 не була введена в дію, тому підстави для визнання цих нормативних актів такими, що суперечать Закону України «Про статус суддів» відсутні.

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

При цьому касаційним судом зазначено, що оскаржувані постанови не звужують існуючі гарантії незалежності суддів. Постанови Кабінету Міністрів України, що є предметом оскарження, не суперечать Закону України «Про статус суддів», прийняті в межах його повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, судом касаційної інстанції у справі щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади висловлено правову позицію щодо законності пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Скасовуючи рішення першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що дії Державної судової адміністрації України є правомірними та ґрунтувалися на законодавстві, що діяло під час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи те, що посилання позивача в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, яке належним чином мотивоване і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Господарського суду Вінницької області про визнання неправомірною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі, щомісячному грошовому утриманні та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак