Справа № 812/3992/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/800/43831/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.,
Васильченко Н.В.,
Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року у справі № 812/3992/13-а за позовом Державного підприємства "Антрацит" до Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області про скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство "Антрацит" звернулось в суд з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області про скасування вимоги від 04.04.2013 року №Ю-113/4 та сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 456 751,62грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки нарахований єдиний внесок за січень та лютий 2013 року був сплачений в повному обсязі, проте відповідачем дана сплата зарахована в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, що є неправомірним через те, що 09.01.2013 року Господарським судом Луганської області порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Антрацит", та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року, позовні вимоги задоволено: скасовано вимогу від 04.04.2013 року № Ю-113/4 про сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 456751,62 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 04.04.2013 року Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області винесено вимогу № Ю-113/4 в якій зазначено, що станом на 01.04.2013 року відокремлений підрозділ "Свердловський ремонтно-механічний завод" Державного підприємства "Антрацит" має заборгованість з єдиного внеску за січень, лютий 2013 року в сумі 456751,62 грн.

Державним підприємством "Антрацит" було надано пенсійному органу звіти про суми нарахованого єдиного внеску за січень 2013 року - 18.02.2013 року у розмірі 326696,06 грн., за лютий 2013 року - 15.03.2013 року у розмірі 351926,18 грн. сплата яких підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

Вимога № Ю-113/4 від 04.04.2013 року була отримана позивачем 09.04.2013 року. З метою з'ясування розбіжностей обліку сплати єдиного внеску відокремленим підрозділом "Свердловський ремонтно-механічний завод" Державного підприємства "Антрацит" було проведено звірку розрахунків з Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області, за результатами якої складено акт звірки розрахунків по загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та єдиному соціальному внеску, з якого вбачається що оплата спрямована на погашення єдиного внеску за січень, лютий 2013 року, була віднесена пенсійним органом на погашення боргу зі штрафних санкцій та пені за попередній період.

Також судами попередніх інстанцій досліджувалось питання в рахунок якої заборгованості були скеровані відповідачем отримані страхові внески підприємства за січень-лютий 2013 року і було з'ясовано, що 04.07.2012 року пенсійний орган прийняв 26 рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за номерами 446-471 на загальну суму боргу 464843,84 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно даних, наведених у розрахунку, заборгованість підприємства станом на 01.01.2013 року складала 464 703,82 грн., з яких 337 756,86 грн. складає несплачена частина єдиного внеску у грудні 2012 року (727,15 грн - заборгованість з єдиного внеску на 01.12.2012 року + 345 453,60 грн. - нарахування єдиного внеску у грудні 2012 року, 8 423,89 грн. - сплата єдиного внеску у грудні 2012 року); 114 824,87 грн. - залишок штрафних санкцій, нарахованих у листопаді 2012 року та частково сплачених у грудні 2012 року на суму 305 367,14 грн. (420 192,01грн. - 305 367,14 грн.); 12 122,09 грн. - залишок пені, нарахованої у листопаді 2012 року та частково сплачена у грудні 2012 року на суму 32 529,74 грн. (44 651,83 грн. - 32 529,74грн.).

16 січня 2013 року постановою Луганського окружного адміністративного суду у справі № 812/123/13-а позов Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області задоволено та стягнуто з відокремленого підрозділу "Свердловський ремонтно-механічний завод" Державного підприємства "Антрацит" борг у сумі 464843,84 грн.

09 січня 2013 року ухвалою Господарського суду Луганської області у справі № 913/124/13-г порушено провадження у справі про банкрутство відносно Державного підприємства "Антрацит" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у відповідача, з моменту введення мораторію, були відсутні підстави здійснювати зарахування отриманих від позивача коштів в рахунок сплати пені та штрафів. Також судами попередніх інстанцій зазначено, що борг, про який йдеться в оскаржуваній вимозі, фактично сплачений позивачем.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

- не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

З аналізу вищезазначеного вбачається, що наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому цим розділом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Частиною 5 ст. 19 цього Закону визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що мораторій на задоволення вимог кредиторів, уведений у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство, не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, а відтак не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань і примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 4 липня 2011 року, 7 травня, 11 червня, 1 жовтня 2012 року, 26 лютого 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12 та 21-298а12, 21-34а13 відповідно), яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.

Відповідно до статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені повно та правильно, але судами допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції скасовує ухвалені ними рішення та приймає нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 червня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволені позову Державного підприємства "Антрацит" до Управління Пенсійного Фонду України в м. Свердловську Луганської області про скасування вимоги - в і д м о в и т и.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: