Справа № 2-а-249/08
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-249/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шаровського Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1.». Свої вимоги мотивує тим, що металевий гараж по АДРЕСА_2, розміром 3,20х6,50м, який його оспорюваним розпорядженням зобов'язано демонтувати, встановлено в 1988 році ОСОБА_3, а він особисто даного гаража не встановлював, а тому вважає, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не вправі була своїм розпорядженням зобов'язувати його демонтувати такий гараж. Зазначив, що у квартирі АДРЕСА_1 він зареєстрований з 24.03.1997 року, тобто після встановлення гаража, крім того, даний гараж встановлено не самовільно, а на підставі дозволу Дистанції цивільних споруд від 07.11.1988 року. На час встановлення гаража земельна ділянка, на якій він розташований знаходилася у користуванні Дистанції цивільних споруд, а будинок АДРЕСА_2 був відомчий, протягом двадцяти років спірний гараж не вважався самочинним та будь-яких вимог про його знесення районною адміністрацією не пред'являлося. З огляду на наведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеному, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність такого, просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

У ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно положень ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Як вбачається з акту-попередження ЛКП «Сяйво» від 26.11.2007 року (а.с. 17), 29.10.2007 року на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_2 виявлено самовільно встановлений металевий гараж і позивачу запропоновано його демонтувати.

У відповідності до ст.152 КУпАП головним інженером ЛКП «Сяйво» 01.12.2007 року був складений протокол про адміністративне правопорушення про самочинне встановлення металевого гаражу та постановою № 6060 від 13.12.2007 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 25 грн.

Також встановлено, що ЛКП «Сяйво» звернулося до міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо самочинно встановленого на території будинковолодіння АДРЕСА_2 металевого гаражу розміром 3,20х6,50м, яке здійснив ОСОБА_1, мешканець квартири АДРЕСА_1. Своїм рішенням від 22.01.2008 року міжвідомча комісія вирішила демонтувати самочинно встановлений на землях міськземфонду та в межахчервоних ліній АДРЕСА_2 металевий гараж (а.с.10).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1.» відповідача було зобов'язано в термін до 10.03.2008 року демонтувати самочинно встановлений металевий гараж розміром 3,20х6,50м по АДРЕСА_2 (а.с.9). Згідно із попередженням ЛКП «Сяйво» від 13.03.2008 року (а.с.13) відповідача попереджено про необхідність демонтувати самочинно встановлений металевий гараж, однак, як вбачається із акту ЛКП «Сяйво» від 26.03.2008 року (а.с.12) згадане розпорядження відповідачем виконано не було.

Разом з тим, при винесенні розпорядження відповідачем не було встановлено хто є власником самочинно зведеного об'єкта та хто його побудував, а відтак кого необхідно зобов'язати знести самочинно зведений об'єкт.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 станом на жовтень 2007 року було зареєстровано та проживало п'ятеро осіб: ОСОБА_3 (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року), ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, який прописаний з 24.03.1997 року (а.с.11).

Суд бере до уваги доводи позивача про те, що він гаража не встановлював, а такий споруджений в кінці 1980-х років його тестем ОСОБА_7, якому надавався дозвіл на встановлення металевого гаража, що підтверджується листом Дистанції цивільних споруд №1/15 від 07.11.1988 року (а.с.5). Такі ж твердження наведені в письмових поясненнях ОСОБА_1, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення від 01.12.2007 року (а.с. 16).

Із відповіді Відділу Держземагенства у м.Львові №40/8/41 від 30.12.2014 року вбачається, що згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_2 входить в межі земельної ділянки площею 6,6160 га, яка знаходиться в користуванні Львівської залізниці (житлові будинки) без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування (згідно списку землекористувачів та землевласників Залізничного району м.Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998 року за №51 «Про інвентаризацію земель м.Львова»).

Натомість відповідачем не надано жодних доказів, які би спростовували такі доводи позивача, зокрема, не представлено будь-яких даних про те, чи проводилось обстеження території будинків № 14 і АДРЕСА_2 до 2007 року, якими було б зафіксовано відсутність самочинного будівництва.

Відповідно до статті 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

З аналізу цієї статті зрозуміло, що зобов'язати знести самочинне будівництво можна лише особу, яка здійснила самочинне будівництво.

Так, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст.162 КАС України у разі задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач прийняв оскаржуване розпорядження №109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1.» необгрунтовано, в порушення прав та законних інтересів позивача, на підставі неперевірених, недостовірних даних, без врахування того, що самочинне будівництво не було здійснено позивачем, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, а оскаржене розпорядження - скасуванню, як протиправне.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на зазначене, на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів місцевого бюджету слід стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, а саме 16 грн. (а.с.2, 3).

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17, 18, 71, 94, 159, 160-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №109 від 11.02.2008 року «Про самочинне будівництво ОСОБА_1.».

Повернути ОСОБА_1 16 грн. понесених судових витрат за рахунок коштів місцевого бюджету.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.