Справа № 815/566/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/566/15

Справа № 815/566/15

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м.Одеса

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у вересні 2012 року, квітні 2013 року та грудні 2013 року правомірно сформував податковий кредит з ПДВ підтверджується відповідними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, в зв’язку із чим, висновок посадових осіб органу ДПС України не є ґрунтовним, а оскаржене податкового повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з’явився без поважних причин, представники позивача не заявили клопотань про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів по цій справі, а тому суд на підставі положень ч.6 ст.128 КАС України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження 02.04.2015 року за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши наявні докази та давши їм оцінку, суд встановив наступне.

Відповідач - ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України “Про державну податкову службу”, є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області була проведена позапланова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «СК Автострой» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 27.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт від 17.12.2014 року №8307/15-59-22-06/3747703 (а.с.8-27 т.1), на підставі якого було встановлено заниження податкового зобов’язання з ПДВ на загальну суму 189025,00 грн., у зв’язку із порушенням позивачем положень п.п.198.1,198.2,198.6,ст.198,п.201.7 ст.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

Представник позивача не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням оскільки вважає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів і послуг; датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, а в даному випадку дата отримання платником податку товарів/послуг; сам факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН вже внаслідок свого існування надає право покупцю право на податковий кредит.

Представник відповідача – ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області письмових запереченнях проти позову зазначив, що ТОВ «СК Автострой» не надано належним чином оформлених податкових накладних, які б підтвердили відображені у розшифровках податкового кредиту показники, що привело до завищення податкового кредиту на суму 1775,00 грн. за листопад 2012 року. А також до складу податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість в загальній сумі 169458,00 грн. за грудень 2013 року згідно реєстрів отриманих податкових накладних, оригінали яких до перевірки не надано. У зв’язку з чим ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши оскаржені акти суб’єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах

повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11 КАС України судом під час офіційного з’ясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував валові витрати та податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ТОВ «Софор» був укладений договір поставки №31/09-12П від 31.08.2012 року (а.с. 59-61), предметом якого згідно п.1.1. є поставка товару.

Між Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради та ТОВ «СК Автострой» був укладений договір №9СН від 27.11.2013 року (а.с.70-74), предметом якого згідно п.1.1. є виконання робіт.

Між Департаментом капітального будівництва Одеської обласної державної адміністрації та ТОВ «СК Автострой» був укладений договір про закупівлю робіт за державні кошти №14 від 26.06.2013 року (а.с.98-106), предметом якого згідно п.1.1. є виконання робіт.

Між Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради та ТОВ «СК Автострой» був укладений договір про закупівлю робіт за державні кошти №3-2 від 01.08.2013 року (а.с.111-115), предметом якого згідно п.1.1. є виконання робіт.

Між Управлінням дорожнього господарства Одеської міської ради та ТОВ «СК Автострой» був укладений договір про закупівлю робіт за державні кошти №1 від 03.04.2013 року (а.с.142-146), предметом якого згідно п.1.1. є надання послуг.

Фактичне виконання вказаних договорів з боку позивача та його контрагентів підтверджуються: податковими накладними (а.с. 29-33, т.1) актами приймання виконаних робіт за грудень 2013 року, специфікаціями до договорів поставки, договірними цінами,

зведеними кошторисними розрахунками вартості будівництва, локальними кошторисами, розрахунками загальновиробничих витрат до локального кошторису на організацію дорожнього руху, дефектними актами, довідками про вартість виконаних робіт(а.с.63- 250).

Вартість наданих позивачу послуг була сплачена контрагентами у повному обсязі, в тому числі суми ПДВ, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями позивача.

Фактичне надання послуг, їх отримання та проведення оплати їх вартості позивачем, у тому числі ПДВ надавало позивачу право сформувати податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання відповідних договорів від контрагентів позивача.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі – Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов’язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

В судовому засіданні представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв’язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання послуг його контрагентом, а тому висновок податкового органу про безтоварність таких угод є помилковим, в зв’язку із чим, прийняте ним податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання постанови.

Суддя Єфіменко К.С.

02 квітня 2015 року.