Справа № 826/1109/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року 15:55 № 826/1109/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства «Український центр механізації колійних робіт»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві
третя особа Приватне підприємство «Юридична компанія «ФОРТ»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.08.2014 року № та № ,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне підприємство «Український центр механізації колійних робіт» з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.08.2014 року:

- № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 2500 грн. за основним платежем та на 1250 грн. за штрафними санкціями;

- № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 2625 грн. за основним платежем та на 1312,50 грн. за штрафними санкціями.

Позивач по суті зазначає, що за результатами перевірки дотримання позивачем податкового законодавства при взаємовідносинах з його контрагентом, ДПІ дійшла висновку про начебто нездійснення господарських операцій з надання позивачу консультаційних послуг. У зв'язку з цим ДПІ дійшла висновку про відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Між тим, як по суті зазначає позивач, контрагентом було підготовлено, заповнено та подано до державних органів документи для отримання позивачем ліцензії на виконання будівельно-монтажних робіт. Відповідні первинні документи відповідають встановленим вимогам та були надані ДПІ під час перевірки.

З урахуванням наведеного у сукупності позивач вважає, що ним правомірно сформовано спірні суми податкових рішень, а спірні рішення є необґрунтованими та протиправними у зв'язку з чим позивач просить їх скасувати.

ДПІ у свою чергу вважає висновки акту перевірки законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірного рішення не вбачає, оскільки, на думку ДПІ, спірні операції не виконувались, що доводиться висновками акту перевірки, а відтак, відсутні передбачені ПК України підстави для формування спірних сум податкових вигод.

Третій особі направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, за адресою реєстрації підприємства поштове відправлення не вручено з незалежних від суду причин «за закінченням встановленого строку зберігання» у зв'язку з чим та на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 167, ч. 4 ст. 22, ч. 11 ст. 35 КАС України копія ухвали вважається врученою належним чином, а третя особа вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Однак, третя особа в судове засідання не з'явилася, доказів поважності причин неприбуття, як і витребуваних доказів на підтвердження реальності операцій, не надала. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, ухвалено розглядати справу за відсутності третьої особи.

Надалі, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши думку представників позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Державного підприємства «Український центр механізації колійних робіт» (код 31349738) з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за взаємовідносинами, зокрема, з ПП «Юридична компанія «Форт» (код ЄДР 36309459, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, будинок 3, корпус 37, офіс 2) за період з 01.01.2011 р. по 23.06.2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 11.08.2014 р. № 28/26-57-22-03-10/31349738 (далі - Акт перевірки).

Встановлено, що позивач мав взаємовідносини із зазначеним підприємством у травні 2012 року.

Під час перевірки встановлено укладання позивачем (в особі директора Гончарука О.М.) із зазначеним підприємством (в особі директора ОСОБА_2.) договору про надання консультаційних послуг № 05/12 від 14.05.2012 р. загальна сума договору - 15 000 грн. з ПДВ. До обов'язків виконавця належить: підготовка, заповнення та подання до державних органів необхідних документів для отримання замовником ліцензії на виконання будівельно-монтажних робіт; розроблення та узгодження з ліцензійним відділом ДАБІ у м. Києві нормативно-правової бази, згідно чинного законодавства, щодо визначення спроможності замовника здійснювати господарську діяльність; надання консультацій з приводу правильності оформлення документів.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що зі змісту вказаного вище договору № 05/12 від 14.05.2012 р. вбачається, що він має подвійну реєстрацію, а саме додатково - 14.05.2012 р. № УЦМКР/Юв-12150.

26.06.2012 р. на рахунок виконавця за пл./дор. № 1937 перераховано 15 000 грн. за договором 05/12/УЦМКР/Юв-12150 від 15.06.2012 р.

Між тим, в Акті перевірки зазначено, що на виконання умов договору № 05/12 від 14.05.2012 р. позивачем до перевірки не надано жодного акту приймання-виконання робіт, жодної податкової накладної, а також власне договору.

Зазначено, що до перевірки не надано і договір № 04/12 від 17.04.2012 р.

У той же час, надано акт від 23.05.2012 р. № ОУ-523/1, виписаний за договором № 04/12 від 17.04.2012 р. на суму 15 000 грн. за підписом з боку виконавця - директора ОСОБА_2. надано також податкову накладну за договором № 04/12 від 17.04.2012 р. на суму 15 000 грн. з ПДВ за підписом з боку виконавця - директора ОСОБА_2.

У взаємозв'язку з наведеним зазначається про надходження постанови слідчого по матеріалам досудового розслідування, внесеного в ЖРДС за № 0000094, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України про призначення податкової перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства за відносинами з низкою підприємств, у т.ч. ПП «Юридична компанія «Форт». Зазначається, що відносно контрагента позивача складено акт про неможливість проведення зустрічної звірки. Зазначено про допит ОСОБА_3, який є одним з учасників «конвертаційного центру», який вказав перелік підприємств, службові особи яких не здійснюють організаційно-розпорядчі функції на підприємствах, службовими особами яких вони формально являються, та які погодились на дані посади за щомісячну грошову винагороду. Серед наведених підприємств значиться ПП «Юридична компанія «Форт». Зазначено, що допитано директорів цих підприємств, які показали, що здійснили реєстрацію підприємств за грошову винагороду та при створенні підприємства не мали на меті ведення фінансово-господарської діяльності. У зв'язку з чим зроблено висновок про фіктивність зазначених підприємств.

Зазначається в Акті перевірки також про отримання довідки ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 06.02.2014 р. відносно контрагента позивача. В контексті наведеного зазначається про допит 09.10.2013 р. ОСОБА_4, яка є зареєстрованим керівником ПП «Юридична компанія «Форт», яка показала, що їй було запропоновано бути формальним директором підприємства, яке фактично діяльності не буде здійснювати, за що їй було обіцяно 800 грн. на місяць. Надалі у нотаріуса нею були підписані документів з незрозумілим їй змістом та пізніше банківські документи, чекова книжка. Вказана особа зазначила під час допиту, що гр. ОСОБА_5 їй не знайомий, на посаду директора ПП «Юридична компанія «Форт» вона його чи інших осіб не призначала. На посаді директора договорів, первинних документів не підписувала, облік не вела. Зазначила, що насправді підприємство діяльності не вело, використання рахунків здійснювалось особами, які не мали на це законних підстав.

За аналізом податкової звітності в Акті перевірки зазначається, що третя особа за 2012 рік податковий розрахунок з ПДФО не подавала та не має трудових ресурсів.

Виходячи по суті з того, що спірні операції фактично не проводились ДПІ приходить до висновку про порушення позивачем п/п. 14.1.228, п. 138.1., 138.2., 138.8., 139.1.1., 139.1.9. ПК України та завищення витрат на 12500 грн. за 1 півріччя 2012 р., 3 кв. 2012 р., 2012 рік, що призвело до заниження податку на прибуток на 2625 грн. Окрім того, ДПІ приходить до висновку про порушення позивачем п. 44.1., 185.1., 188.1., п. 198.2., 198.3., 198.6., п. 201.1., 201.6., 201.10 ПК України, що призвело до заниження ПДВ за травень 2012 року на 2500 грн.

На підставі зазначених висновків Акті перевірки прийнято оскаржувані рішення.

Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті, суд зазначає наступне.

Так, проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час оформлення операцій та формування податкових вигод), а саме:

- п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1. (щодо обов'язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють її видачу), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

- (щодо оподаткування прибутку підприємств, щодо формування витрат), а саме: п/п. 14.1.27. ПК України (щодо визначення терміну «витрати»), п/п. 134.1.1. (щодо об'єкту оподаткування); п. 138.1. (щодо складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування), п/п. 14.1.228. (щодо визначення поняття «собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг»), п/п. 138.2. (щодо визнання витрат на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат), п/п. 138.4. (щодо періоду визнання витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг), п/п. 137.1. (дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг; дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар), п/п. 139.1.3. ПК України (не включаються до складу витрат суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; п/п. 139.1.9 (щодо не включення до складу витрат тих витрат, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами),

а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою, (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

При цьому, суть останнього, слід розуміти так, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета. Податкова економія при цьому діловою метою не визнається. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною суттю операцій.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність фактичного здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень ст. 86 КАС України («Оцінка доказів») наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Так, в даному випадку, на підтвердження виконання обумовлених робіт щодо надання послуг у сфері підготовки документів на отримання ліцензії, позивачем під час розгляду справи надано договір № 05/12 від 14.05.2012 р., із змісту якого вбачається, як вже зазначалося, що він має подвійну реєстрацію/нумерацію, а саме додатково - 15.06.2012 р. № 05/12/УЦМКР/Юв-12150.

У бухгалтерському обліку (а.с. 31, 43) на підтвердження витрат 01.07.2012 р. проведено акт № УСО-000570 (оприбуткування послуги) за договором від 15.06.2012 р. № 05/12/УЦМКР/Юв-12150. Тобто, саме на підставі зазначеного акту формувалися облік та витрати.

Однак, на підтвердження факту надання послуг позивачем під час перевірки та розгляду справи надається акт № ОУ-523/1 від 23.05.2012 р. (номенклатура поставки - юридично-консультативні послуги), який складений за іншим договором № 04/12 від 17.04.2012 р. та на підставі якого, як зазначає позивач, формувався облік, що, однак, суперечить даним обліку.

Як під час перевірки, так і під час розгляду справи не надано договору № 04/12 від 17.04.2012 р. на підставі якого складено акт від 23.05.2012 р., як і не надано акту № УСО-000570, який проведений в обліку 01.07.2012 р.

Таким чином, дані обліку та витрати не підтверджуються належним первинним документом.

Крім того, на підтвердження формування податкового кредиту з ПДВ надано п/н. № 20 від 23.05.2012 р. за договором № 04/12 від 17.04.2012 р. Однак, як вже зазначалося, зазначений договір, який є підставою для визначення характеру угоди та, відповідно, підставою для визначення об'єкту та бази оподаткування, не надано під час перевірки та розгляду справи. Сама по собі наявність акту від 23.05.2012 р., за відсутності у ньому деталізації послуг, тобто за відсутності одного з обов'язкових реквізитів, не може вважатися юридично значимим документом для цілей формування бухгалтерського та податкового обліку. В контекст останнього слід додати, що виходячи із правової позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена у постанові від 07.07.2011 р. (№ К-25801/08; номер рішення в ЄДРСР - 18257561), первинні документи, які мають узагальнений характер, неконкретні за змістом, не можуть враховуватися при формуванні відповідних податкових вигод.

При цьому, на вказану дату відсутня попередня оплата за договором № 04/12 від 17.04.2012 р., а відтак були відсутні підстави для видачі податкової накладної по факту попередньої оплати та формування на її підставі податкового кредиту з ПДВ.

Крім того, договір, первинні документи, податкова накладна підписані із зазначенням, що вони підписані директором ОСОБА_2 Однак, відповідно до відомостей з ЄДР, керівником підприємства (контрагента) з 26.01.2011 р. є ОСОБА_4

Враховуючи наведене та з урахуванням наведеної вище інформації відносно виходячи з матеріалів справи та наявної податкової інформації вбачається, що вищезгаданий договір та первинні документи, підписані поза межами контролю зареєстрованого (формального) керівника, а від імені контрагента невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій від імені цього підприємства. Під час розгляду справи не встановлено осіб, крім номінального керівника, які б були уповноважені на вчинення юридично значимих дій від імені контрагента позивача у період підписання документів. Матеріалами справи, відомостями з ЄДР спростовується наявність таких осіб, що вказує на юридичну дефектність первинних документів і таких чином на відсутність підстав для їх врахуванням для цілей формування бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Наведені позивачем доводи та надані нім матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, за результатами розгляду справи суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень, які, як приходить до висновку суд, є законними та обґрунтованими, вірними по суті, а отже підстав для задоволення позову не має.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги, що позивачем при зверненні з позовом сплачено 182,70 грн. (10 % розміру мінімальної ставки судового збору), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору. Так, позивачем заявлено вимогу про скасування рішення, відповідно до якого збільшено грошові позивача перед бюджетом загалом на 7 687,50 грн. Відтак, виходячи з положень зазначеного закону, загальний розмір судового збору, що підлягає сплаті, складає 1 827,00 грн. (мінімальна ставка судового збору). Враховуючи сплачену позивачем суму та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 1 644,30 грн., який на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому, виходячи з вимог ч. 3 ст. 258 КАС України, щодо стягнення судового збору підлягає видачі виконавчий лист, який надсилається судом до державної податкової інспекції.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Український центр механізації колійних робіт» (код 31349738; адреса: 03680, м. Київ, вул. Качалова, 7) судовий збір у розмірі 1 644,30 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 4007, код бюджетної класифікації 22030001; код ЄДР суду 34414689). Після набрання постановою суду законної сили - видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін