Справа № 750/12053/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради ( далі - позивач ) звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ( далі - відповідач ) про скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 07.11.2014 р., яка була винесена при виконанні виконавчого листа № 2506/3102/2012.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.01.2014 р. на виконання виконавчого листа № 2506/3102/2012, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та зобов'язано боржника виконати рішення суду.

На підставі та на виконання судового рішення УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради ОСОБА_2 проведено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, проте виплата коштів боржнику здійснена не була через відсутність бюджетних коштів.

За невиконання рішення суду, 07.11.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення на УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради штрафу в сумі 680,00 грн.

При вирішення спірних правовідносин суд першої інстанції керувався ст. ч. 2 ст. 124 Конституції України, ст. 1, ч. 1, 2 ст. 2, ч. 1 ст. 11, ст.ст. 37, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та дістався висновку про те, що позивач виконав рішення суду лише в частині нарахування, а в частині виплати стягувачу грошової допомоги рішення залишилось невиконаним і його посилання на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань не може вважатися як поважною, так і взагалі причиною для невиконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, 2, п. 13, 16 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно зі ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням ( повідомленням ) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що законодавством на державного виконавця покладено зобов'язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов'язків в межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання.

Однак, застосування до боржника таких штрафних санкцій можливе лише за відсутності поважних причин, які фактично унеможливили своєчасне та повне виконання ним своїх обов'язків.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, у даному випадку, вищезгадане судове рішення було самостійно частково виконано позивачем УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові в частині здійснення нарахування присуджених виплат. В іншій частині, щодо здійснення таких виплат, судове рішення виконано не було через відсутність бюджетного фінансування та коштів на рахунках боржника за відповідним цільовим призначенням, що підтверджується відповідними довідками управління Державної казначейської служби України в м. Чернігові / а.с. 3, 35, 41 /.

Далі, діючи у межах власної компетенції, добровільно і з власної ініціативи, маючи на меті вчасне і повне виконання судового рішення в частині здійснення виплат ОСОБА_3 певних грошових сум УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради неодноразово зверталось до компетентних суб'єктів влади з вимогами надати допомогу у вирішенні проблемних питань щодо визначення джерел фінансування витрат, пов'язаних із виконанням судового рішення.

Так, 01.07.2011 р. позивач звертався з листом-вимогою № 12-07/8053 до начальника ГУПСЗН Чернігівської області державної адміністрації / а.с. 47/, 06.05.2011 р., 16.11.2011 р., 09.12.2011 р., 31.01.2012 р., 13.07.2012 р. позивач звернувся з відповідними листами-вимогами № 01-12/5252, № 14213, № 01-12/127-48, № 12-05/1103, № 12-05/9799 до ГУПСЗН Чернігівської області державної адміністрації / а.с. 46-48 /, 26.09.2012 р., 07.03.2013 р., 30.12.2013 р., 11.07.2014 р. - з листами-вимогами № 12-05/12738, № 12-05/3144, № 12-05/17159, № 12-05/10120 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації / а.с. 47-49/.

Зазначені суб'єкти влади у зв'язку зі зверненнями позивача, у свою чергу, зверталися з листами-вимогами як до Чернігівської обласної державної адміністрації, Міністерства фінансів України, які забезпечили доведення зазначеної інформації до відома Міністерства соціальної політики України / а.с. 42-46 /, так і безпосередньо до Міністерства соціальної політики України / а.с. 42-46 /.

Однак, вказані звернення УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради, самостійний пошук фінансових ресурсів не призвели до позитивних результатів, зокрема, на свої звернення позивач отримав відповіді, що судові рішення, пов'язані зі здійсненням соціальних виплат, виконуються за рахунок коштів Державного бюджету України, у відповідності до Законів України «Про державний бюджет України» на відповідний рік та «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», а також про те, що зазначеними законами не передбачено збільшення витрат на фінансування галузі соціального забезпечення що, у свою чергу, на даний момент унеможливлює задоволення його вимог / а.с. 36, 42-46 /.

Разом з тим, відповідно до Положення «Про управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради», затвердженого рішенням районної у місті ради від 27.12.2013 р., позивач є виконавчим органом районної у місті Чернігові ради, який утримується за рахунок коштів районного у місті бюджету та здійснює виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Тобто, позивач не наділений повноваженнями здійснювати розподіл бюджетних коштів або приймати відповідні рішення щодо зміни статті видатків Державного бюджету та цільового призначення бюджетних коштів, тому, судова колегія вважає, що позивач, діючи в межах власної компетенції, використав всі доступні йому інструменти владних повноважень, націлених на самостійне виконання судового рішення. А отже, часткове невиконання ним вказаного рішення суду відбулося через поважні причини у розумінні ст. 89 Закону № 606-XIV.

Зазначені обставини доводились апелянтом до відома відповідача, однак, не були прийняті ним до уваги. Зокрема, на вимогу державного виконавця від 07.11.2014 р. № 02.01-25/270-4 / а.с. 2 / до позивача про надання належним чином завірених копій документів, які свідчать про вчинення боржником дій, спрямованих на виконання судового рішення, та про попередження про відповідальність / а.с. 2 /, апелянтом були надіслані на адресу відповідного структурного підрозділу відповідача довідки про часткове виконання судового рішення / а.с. 3 /.

Таким чином, оскаржуване рішення державного виконавця було прийнято без врахування всіх обставин, що мають суттєве значення для вирішення питання про можливість накладення стягнення на позивача.

Крім того, приймаючи спірну постанову, державним виконавцем безпідставно не прийнято до уваги факт самостійного часткового виконання рішення суду позивачем і неможливість виконання цього ж рішення в іншій частині, що, на думку колегії суддів, усуває правові підстави , чітко визначені ст. 89 Закону № 606-XIV, для притягнення до адміністративної відповідальності в межах виконавчого провадження. Натомість, таке часткове виконання судового рішення позивачем і самостійний пошук ним джерел фінансування для виконання цього рішення в іншій частині вказують на відсутність вини позивача, яка є обов'язковим елементом складової правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Викладені обставини переконують колегію суду в тому, що в даному випадку у державного виконавця не було достатніх та необхідних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про її протиправність та необхідність скасування, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про можливість задоволення апеляційної скарги, окрім викладеного, судова колегія звертає увагу й на те, що на момент вирішення даної судової справи судом першої інстанції вже було прийнято рішення Європейського суду від 03.06.2014 р. у справі «Велікода проти України», правова позиція якого, в цьому конкретному випадку, є прийнятною до виниклих між сторонами у справі правовідносин.

Так, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів.

Крім того, задовольняючи апеляційну скаргу, судова колегія також виходить з того, що накладення стягнення у вигляді штрафу на позивача, який є державною установою, призводить до порушень інтересів держави, адже лягає на неї додатковим фінансовим тягарем, що частково підтверджено і Європейським судом у справі «Велікода проти України».

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, а оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2015 року скасувати.

Адміністративний позов управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови задовольнити.

Постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 07.11.2014 р., яка була винесена при виконанні виконавчого листа № 2506/3102/2012, скасувати.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.