Справа № К/9991/4529/12-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015р. м. Київ К/9991/4529/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області (далі - УПФ в Сарненському районі) на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2011 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2011 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_4 у Сарненському районному суді Рівненської області пред'явила позов до УПФ України в Сарненському районі про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона отримує доплату до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ), але у менших розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України.

Просила визнати протиправною бездіяльність УПФ України в Сарненському районі, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй відповідно до статей 39, 50 Закону № 796-ХІІ доплату до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах за період з 22 серпня 2010 року по 21 лютого 2011 року включно, та починаючи з 22 лютого 2011 року.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2011 року постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2011 року в частині незадоволення позовних вимог щодо зобов'язання УПФ України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 доплату до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачені статтями 39, 50 Закон № 796-ХІІ за період з 22 серпня 2010 року по 21 лютого 2011 року включно скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнано протиправною бездіяльність УПФ України в Сарненському районі, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_4 за період з 22 серпня 2010 року по 21 лютого 2011 року включно доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до статей 39, 50 Закон № 796-ХІІ.

Зобов'язано УПФ України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 відповідно до статей 39, 50 Закон № 796-ХІІ, за період з 22 серпня 2010 року по 21 лютого 2011 року включно доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням проведених виплат.

В решті постанову залишено без зміни.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій УПФ України в Сарненському районі Рівненської області подало касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Частиною першою статті 39 Закон № 796-ХІІ визначено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата до заробітної плати, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом 3-ої групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаному з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, і належить до осіб категорії 1, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, перебуває на обліку в УПФ України в Сарненському районі Рівненської області.

Їй вказані допомога та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплачувалися у розмірах, які обчислені на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 530 та № 836.

Законом № 796-ХІІ Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені останнім конкретні розміри допомоги, доплат, зокрема, доплату до пенсії у зв'язку з проживанням у зоні гарантованого добровільного відселення. Навпаки, у частині першій статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, а встановлені ще в 1996 році Кабінетом Міністрів України розміри цих доплат протягом тривалих років не змінювалися. Тому, вони не відповідають розмірам, встановленим іншими законами України. Оскільки будь-яких рішень із цих питань Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України у подальшому не приймалося, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають положення статей 39, 50 Закону № 796 та положення інших законів щодо встановлення розміру мінімальної заробітної плати на кожен рік.

Водночас сума, з якої здійснювався розрахунок виплат позивачу, передбачених Законом № 796-XII, визначалася згідно постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року та № 530 від 28 травня 2008 року. Зазначеними постановами, всупереч вимогам Закону № 796-ХІІ, який встановлює розмір доплат як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретний розмір такої доплати в твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, а тому, враховуючи положення частини третьої статті 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796, є безпідставним.

Таким чином, є неправомірними дії УПФ України в Сарненському районі Рівненської області щодо фактичних виплат позивачу доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах, менших тих, які передбачені Законом № 796.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2011 року у не скасованій частині та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2011 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.