Справа № 817/3829/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3829/14

12 лютого 2015 року 16год. 55хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Мельничук О.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Челяда О.І.,

відповідача 1: представник Українець М.В.,

відповідача 2: представник Українець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства-фірми "АБРИС"
до Начальника управління Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області Доброжанський Олександр Віталійович Державного кадастрового реєстратора при управлінні Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області Демчук Галина Михайлівна
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство-фірма «Абрис» (далі - ППФ «Абрис») звернулося до суду з позовом до начальника управління Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області (далі - начальник Управління), державного кадастрового реєстратора при Управлінні Держземагенства у Рівненському районі Рівненської області Демчук Галини Михайлівни (далі - державний кадастровий реєстратор) про визнання незаконними (протиправними) дій, що полягали у незаконному втручанні в діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок; визнання незаконними (протиправними) дій, що полягали у незаконній відмові в державній реєстрації земельних ділянок громадянам-замовникам документації із землеустрою; зобов'язання зареєструвати і присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам згідно виготовлених технічних документацій із землеустрою згідно вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» та Постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ППФ «Абрис» згідно з укладеними договорами було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам в межах Рівненського району. Пояснив, що позивачем на кадастровому плані відображено всі елементи, вказані в ст.34 Закону України «Про державник земельний кадастр». При цьому, вказав, що погодження кадастрового плану керівником територіального органу земельних ресурсів законодавством не передбачено, а також будь-яке інше погодження технічної документації у встановленому законом порядку не передбачено. Також повідомив, що питання погодження кадастрового плану керівником територіального органу земельних ресурсів було досліджено в адміністративній справі №817/4343/13-а, зокрема в постанові суду від 04.02.2014 року, в якій встановлено, що таке погодження не передбачено жодною нормою чинного законодавства. За таких обставин, вважає відмову в державній реєстрації земельних ділянок громадянам-замовникам документації із землеустрою протиправною і такою, що суперечить чинному законодавству. З таких підстав просив позов задовольнити.

Представник відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні подав заперечення на позовну заяву (а.с.28-31), позов не визнав. В обґрунтування заперечень пояснив, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складання документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Також зазначив, що подані ППФ «Абрис» листи-клопотання не відповідають вимогам законодавства, а саме не містять форм обов'язкових реквізитів, передбачених додатком до Порядку ведення Державного земельного кадастру, а тому останні, на думку відповідача, не є заявами встановленого зразка для проведення державної реєстрації земельної ділянки. Крім того, вказав, що в даному адміністративному позові позивачем не зазначено, які саме права у відповідності до наділених законом повноважень були порушені, так як не надав документи, які уповноважують ППФ «Абрис» діяти від імені осіб, зазначених у позові. За таких обставин, вважає, що відповідачі діяли в межах, на підставі та в спосіб, що передбачені законами та Конституцією України. З цих підстав, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ППФ «Абрис» було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) фізичним особам відповідно до наступних договорів:

1) гр.ОСОБА_11 (с.Біла Криниця, Рівненський район, Рівненська область) - договір №82-2014-07-Г від 21.07.2014 року;

2) гр.ОСОБА_6 (с.Олександрія, Рівненський район, Рівненська область) - договір №115-2014-07-Г від 08.09.2014 року;

3) гр.ОСОБА_7 (с.В.Омеляна, Рівненський район, Рівненська область) - договір №84-2014-07-Г від 11.07.2014 року;

4) гр.ОСОБА_8 (с.Шпанів, Рівненський район, Рівненська область) - договір №56-2014-05-Г;

5) гр.ОСОБА_9 (с.Тайкури, Рівненський район, Рівненська область) - договір №80-2014-07-Г від 11.07.2014 року;

6) гр.ОСОБА_10 (с.Дворовичі, Рівненський район, Рівненська область) - договір №101-2014-08-Г від 18.08.2014 року.

Виготовлені документації із землеустрою ППФ «Абрис» листами №466 від 29.09.2014 року та №478, №479, №480 від 06.10.2014 року (а.с.54-57) були подані до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Рівненському районі з проханням провести державну реєстрацію земельних ділянок вищевказаних осіб.

За результатами розгляду даних заяв 08.10.2014 року відповідачем 1 було надано відповідь ППФ «Абрис» №08-33-05/2315, якою повідомлялося, що згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складання документації із землеустрою після її погодження у встановленому законом порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку, а тому державна реєстрація земельних ділянок згідно з клопотаннями від 29.09.2014 року №446, від 06.10.2014 року №478, №479, №480 буде здійснена після їх погодження у встановленому законом порядку (а.с.7).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року за №3613-VI (далі - Закон №3613).

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за №1051 (далі - Порядок №1051).

Відповідно до ст.1 Закону №3613 державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №3613 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

В силу вимог пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3613 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №3613 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №3613 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

В силу вимог ч.4 ст.24 Закону №3613 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа;

- документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до ч.5 ст.24 Закону №3613 державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

- перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

- за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Суд звертає увагу, що форма заяви про державну реєстрацію земельної ділянки наведена у Додатку 22 до Порядку №1051.

Як свідчать матеріали справи, а саме: листи ППФ «Абрис» до державного кадастрового реєстратора №446 від 29.09.2014 року, №478, №479 та №480 від 06.10.2014 року (а.с.54-57), останні не містять всіх необхідних реквізитів та не відповідають формі, наведеній у даному Додатку.

Відповідно до номенклатури справ Управління, затвердженої наказом Управління Держземагентства у Рівненському районі від 28.08.2013 року №103 «Про введення в дію Номенклатури справ Управління Держземагентства у Рівненському районі на 2013 рік» передбачено, що згідно з індексного номера (08-29) в Управлінні здійснюється ведення Журналу реєстрації вхідної кореспонденції від підприємств, установ, організацій.

Матеріали справи свідчать, що подані ППФ «Абрис» листи №466 від 29.09.2014 року та №478, №479, №480 від 06.10.2013 року містять відмітку про реєстрацію даного звернення у Журналі реєстрації вхідної кореспонденції від підприємств, установ, організацій, що свідчить про те, що вказані листи розглядалися відповідачем як вхідна кореспонденція від підприємства для вирішення певного питання, а не як заява встановленого зразка для проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Більше того, згідно з Додатком 22 до Порядку №1051 до заяви додається: копія документа, що посвідчує особу; копія документа, що посвідчує повноваження діяти від імені особи; копія документа про присвоєння податкового номера; документація із землеустрою; електронний документ. Попри це, як вбачається зі змісту вказаних листів, до кожного з них позивачем було додано лише технічну документацію із землеустрою.

При цьому, ч.6 ст.24 Закону №3613 встановлено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Таким чином, судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що всупереч наведеним нормам ППФ «Абрис» звернулося до державного кадастрового реєстратора з заявою, що не відповідає вимогам законодавства, а саме: Додатку №22 Порядку №1051, та подало документи, передбачені ч.4 ст.24 Закону №3613, не в повному обсязі.

Одночасно суд звертає увагу, що згідно з Порядком №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Пунктом 107 даного Порядку для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

При цьому, в розумінні ст.1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою - це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

В силу вимог ст.30 цього Закону погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Системний аналіз вказаних норм дає суду підстави для висновку, що законодавцем визначено порядок подання документації із землеустрою та вимоги до неї для проведення державної реєстрації земельної ділянки. Так, зокрема, Порядком №1051 встановлено, що подана для державної реєстрації земельної ділянки документація із землеустрою повинна бути погоджена у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, представниками сторін не заперечувалося, що позивачем державному кадастровому реєстратору було подано документацію із землеустрою не погоджену у встановленому законом порядку. У зв'язку з чим відповідачем ППФ «Абрис» було роз'яснено, що державна реєстрація земельних ділянок буде здійснено після погодження такої документації із землеустрою у відповідності з чинним законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду справи фактичних обставин дає суду підстави для висновку, що державний кадастровий реєстратор, не провівши державної реєстрації земельних ділянок громадян на підставі заяв ППФ "Абрис" та доданих до них документів, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог ППФ «Абрис» про зобов'язання зареєструвати і присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам згідно виготовлених технічних документацій із землеустрою згідно вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» та Постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на таке.

З змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки реєстрація і присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам згідно з виготовленими технічними документаціями із землеустрою належить до дискреційних повноважень відповідача, що унеможливлює їх здійснення судом.

Суд також критично оціню доводи позивача про втручання начальника Управління в діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, як такі, що не відповідають фактичним обставинам та спростовуються матеріалами справи.

Як встановлено судом, подані ППФ «Абрис» листи №466 від 29.09.2014 року та №478, №479, №480 від 06.10.2013 року розглядалися відповідачем як вхідна кореспонденція від підприємства для вирішення певного питання, а не як заява встановленого зразка для проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Зважаючи на це та керуючись п.5.4 та п.10.2 Положення про Управління (Відділ) Держземагентства у районі, затвердженого наказом Мінагрополітики України №258 від 10.05.2012 року, начальник Управління, як представник Управління у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями, надав ППФ «Абрис» відповідь №08-33-05/2315 від 08.10.2014 року на його звернення (а.с.7), а не відмову у здійсненні державної реєстрації земельних ділянок вказаних у листах громадян, а тому підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, відповідачами доведено перед судом правомірність вчинених дій, а позовні вимоги ППФ «Абрис» необґрунтовані, безпідставні, такі, що спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають до задоволення повністю.

Судовий збір у відповідності до ст. 94 КАС України позивачу не присуджується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства-фірми "АБРИС" відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.