Справа № 2а-11020/12/2670
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ К/800/63735/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Суддя-доповідач:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Муравйов О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 р.

у справі № 2а-11020/12/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лєба Консалт»

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Подільському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2013 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 р., адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 04.07.2012 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 296417 грн. (основного платежу - 255432 грн., штрафних санкцій - 40985 грн.) та № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 564587 грн. (основного платежу - 501316 грн., штрафних санкцій - 63271,35 грн.). В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014 року касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 р. скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ДПІ у Подільському районі, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Подільському районі проведено документальну планову виїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) ФОП ОСОБА_5 за період з 01.04.2009 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 18.06.2012 року № 19/17-205/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено п. 176.1 ст. 176, п. 177.4 ст. 177, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.07.2012 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1624446,75 грн. (за основним платежем - 1395448,23грн. та штрафні (фінансові) санкції - 223352,35 грн.), та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 746374,75грн. (за основним платежем у розмірі 615290,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 131084,75 грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали частково обґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «ВП «Скіф» (постачальник), з іншого боку, було укладено договір поставки №ВП - 0000022 від 01.02.2011 р.

Проте у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договору, а саме: рахунки-фактури, заявки, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Також між позивачем (покупець), з однієї сторони, та СП у формі ТОВ «Укрхозімпекс», з іншого боку, було укладено договір поставки (дилеру) №161210 від 16.12.2010 р.

Проте, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договору, а саме: рахунки-фактури, заявки, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Крім того, між позивачем та ПАТ «Край Керама» (постачальник) укладалися договори на постачання керамічного граніту: від 03.10.2011 р. №б/н; від 18.10.2011 р. №б/н; від 20.09.2011 р. №11671; від 17.08.2011 р. №б/н; від 15.08.2011 р. №б/н; від 05.05.2011 р. №б/н.

Водночас, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договорів, а саме: рахунки-фактури, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

05.01.2011 р. між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Сінсіті СП» (постачальник), з іншого боку, було укладено договір поставки №050102.

Проте, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договору, а саме: рахунки-фактури, заявки, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Також між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Астра Ексім» (продавець), з іншого боку, було укладено договір поставки №011210 від 01.12.2010 р.

Разом з тим, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договору, а саме: рахунки-фактури, заявки, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Крім того, між позивачем (покупець), з однієї сторони, та ПП «Інферно» (продавець), з іншого боку, було укладено договір поставки №310503 від 31.03.2011 р.

Проте, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договору, а саме: рахунки-фактури, заявки, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

01.07.2011 р. між позивачем (Покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Спарк ЛТД» (продавець), з іншого боку, було укладено договір поставки №010708 від 01.07.2011 р.

Разом з тим, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували виконання договору, а саме: рахунки-фактури, заявки, довіреності на отримання товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Також між ТОВ «Автотранспортне підприємство «Велес» (постачальник), з одного боку, та позивачем (покупець), з іншого боку, існували договірні взаємовідносини на поставлення товару.

Проте, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували постачання товару на склад, відвантаження товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Крім того, між ТОВ «Граниус-С» (постачальник), з одного боку, та позивачем (покупець), з іншого боку, існували договірні взаємовідносини на поставлення товару.

Водночас, як встановлено судами, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували постачання товару на склад, відвантаження товару, товарно-транспортні накладні тощо.

Отже, не вбачається підстав вважати, що між позивачем та контрагентами реально здійснені та фактично виконані господарські операції, які підтверджені належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає відхиленню, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 р. та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

2.Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.08.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов