Справа № 2а-2942/09/1970
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

11 березня 2015 року м. Київ В/800/1171/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Веденяпіна О.А.,
Шипуліної Т.М.,
Юрченка В.П.,
перевіривши заяву Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.12.2014

у справі № 2а-2942/09/1970 (№ К/9991/28698/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України)

за позовом Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6

до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.12.2014 у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів»), заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.12.2014 заявник посилається на неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» та Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

В обґрунтування своїх вимог заявник додав копії: ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.04.2013 у справі № 2-а-28136/08 (№ К-38737/10 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), ухвали Вищого адміністративного суду України від 30.07.2013 у справі № 2а-7312/12/0170/18 (№ К/800/19880/13 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), постанови Вищого адміністративного суду України від 25.04.2013 у справі № 2-а-5393/10/0270 (№ К/9991/18054/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), ухвали Вищого адміністративного суду України від 15.01.2013 у справі № 20/813-НА (№ К-27242/09 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.05.2012 у справі № 7/556 (№ К-14469/10 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), у яких, на його думку, згадані норми матеріального права застосовано інакше, ніж у даній справі.

Між тим, як вбачається зі змісту заяви Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, доданих до неї додатків, фактичні обставини справи, що розглядаються відмінні від тих, на які посилається заявник на обґрунтування наявності підстав для перегляду справи.

Приписи статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України визначають виключними мотивами подання заяви про перегляд судових рішень неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції саме одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зокрема, у рішенні касаційного суду, яке заявник просить переглянути судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 01.01.2006 по 31.12.2006 позивач, перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку.

На думку контролюючого органу, починаючи з січня 2007 року підприємець повинен був зареєструватись платником ПДВ та відповідно декларувати та сплачувати відповідний податок, оскільки загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців перевищує 300 000,00 грн. аналогічна ситуація склалася і у 2007 - 2008 роках.

Разом з тим, аналізуючи норми діючого, на час виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства суд касаційної інстанції дійшов висновку, що до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, положення Закону України «Про податок на додану вартість» щодо оподаткування поставок товару (послуг) не можуть поширюватися на такого платника. З моменту перевищення обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, починають розповсюджуватись положення Закону України «Про податок на додану вартість», зокрема і пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону щодо підстав для обов'язкової реєстрації платником податку.

У рішеннях ж Вищого адміністративного суду України від 01.04.2013 у справі № 2-а-28136/08 (№ К-38737/10 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), від 30.07.2013 у справі № 2а-7312/12/0170/18 (№ К/800/19880/13 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), на які посилається заявник, як приклад різного застосування норм матеріального права, відсутні відомості про те, чи були фізичні особи підприємці платниками єдиного податку чи перебували на загальній системі оподаткування, що унеможливлює зробити висновок про подібність правовідносин.

Що стосується рішень Вищого адміністративного суду України від 25.04.2013 у справі № 2-а-5393/10/0270 (№ К/9991/18054/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), від 15.01.2013 у справі № 20/813-НА (№ К-27242/09 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), від 31.05.2012 у справі № 7/556 (№ К-14469/10 - номер справи у Вищому адміністративному суді України), на які також посилається заявник, як приклад різного застосування норм матеріального права, то у даних справах суд касаційної інстанції дійшов іншого висновку, зазначивши про обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, реєструватися платником податку на додану вартість, якщо обсяг оподаткованих операцій з поставки товарів (робіт, послуг) перевищує 300 000,00 грн. безвідносно до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 р. № 2 «Про судову практику застосування статей 235- 240 Кодексу адміністративного судочинства України» подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом касаційної інстанції допущено неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, то ухвала Вищого адміністративного суду України від 02.12.2014 у справі № 2а-2942/09/1970 (№ К/9991/28698/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України) підлягає допуску до перегляду Верховним Судом України.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Допустити до провадження справу № 2а-2942/09/1970 (№ К/9991/28698/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України) для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.12.2014 за заявою Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)О.А. Веденяпін
(підпис)Т.М. Шипуліна
(підпис)В.П. Юрченко