Справа № 2а-21/10
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015р. м. Київ К/800/28285/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 18.11.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013р. у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Відділу освіти Сокальської райдержадміністрації Львівської області

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державного казначейства у Львівській областіпро визнання неправомірними дій, спонукання до вчинення дій, повернення коштів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

21.07.2008р. до суду звернувся ОСОБА_3, який просив визнати незаконними дії відділу освіти Сокальської райдержадміністрації Львівської області (далі Відділ освіти) щодо не включення його до списків для отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги позивач мотивував протиправністю дій відповідача, внаслідок яких він не мав можливості отримати передбачену законом пільгу щодо оплати комунальних послуг.

Під час розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги та в остаточній редакції позову просив також повернути з державного бюджету кошти, сплачені за комунальні послуги протягом 2007-2009 років, в межах норм, визначених законом і з врахуванням індексу інфляції; стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та відшкодувати судові витрати пов'язані з розглядом справи;

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 18.11.2010р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Відділу освіти щодо не включення позивача в списки для отримання пільг по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 09.07.2007 по 31.12.2007р., з 22.05.2008 по 31.12.2008р. та з 01.01.2009 по 29.12.2009р. Зобов'язано Відділ освіти включити позивача в списки для отримання пільг за вказаний період та провести відповідні нарахування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 31.12.2010р. виправлено описку в постанові цього суду від 18.11.2010р. та викладено резолютивну частину постанови в наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково. Визнати протиправними дії Відділу освіти Сокальської районної державної адміністрації Львівської області щодо не включення ОСОБА_3 в списки для отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період 2007, 2008, 2009 та 2010 роки. Зобов'язати Відділ освіти Сокальської районної державної адміністрації Львівської області включити в списки для отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період 2007, 2008, 2009 та 2010 роки. Зобов'язати Відділ освіти Сокальської районної державної адміністрації Львівської області провести ОСОБА_3 нарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період 2007, 2008, 2009 та 2010 роки та повернути йому ці кошти відповідно до приписів статті 57 Закону України «Про освіту». У задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано в частині зобов'язання Відділу освіти провести ОСОБА_3 нарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період за 2007 рік, 2008 рік , 2009 рік та 2010 рік та повернути йому оплачені кошти.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду, змінити постанову місцевого суду та задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є вчителем школи, розташованої в сільській місцевості.

Відповідно до частини 4 статті 57 Закону України «Про освіту» педагогічним працівникам, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу, держава відповідно до чинного законодавства забезпечує безплатне користування житлом з опаленням і освітленням у межах встановлених норм. Пільги на безплатне користування житлом з опаленням та освітленням, передбачені абзацом першим цього пункту, надаються працівникам за умови, якщо розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом із середньомісячним сукупним доходом працівника за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, та пенсіонерам за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок забезпечення працівників бюджетних установ (закладів) безплатним користуванням житлом з опаленням і освітленням відповідно до пункту "ї" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, частини п'ятої статті 29 Закону України "Про культуру", абзацу першого частини четвертої статті 57 Закону України "Про освіту" затверджено спільними наказами Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства культури і туризму України від 13.09.2006р. N341/651/619/769.

Судом першої інстанції визнано протиправними дії відповідача щодо не включення ОСОБА_3 до списків на отримання передбачених статтею 57 Закону України «Про освіту» пільг та зобов'язано Відділ освіти включити позивача до вказаних списків.

Законність судового рішення в цій частині сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалась та не є предметом касаційного перегляду справи.

Скасувавши постанову місцевого суду в частині зобов'язання Відділу освіти провести нарахування пільг та повернути позивачу оплачені кошти з державного бюджету, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про неможливість задоволення адміністративного позову в цій частині.

При цьому, колегія суддів враховує таке.

Позивачем, крім іншого, заявлено позов про повернення з державного бюджету коштів, сплачених ним за комунальні послуги з 1.01.2007р. При цьому, позивачем у якості відповідача у справі зазначено Відділ освіти, який не є ані розпорядником бюджетних коштів, спрямованих на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту, ані отримувачем кошів, сплачених у якості плати за комунальні послуги. Крім того, позивачем не зазначено суми, яку він просив стягнути на свою користь та не надано доказів здійснення ним комунальних платежів.

Наведене унеможливлює задоволення адміністративного позову в частині стягнення на користь ОСОБА_3 коштів, сплачених ним за комунальні послуги.

Судами попередніх інстанцій зроблено вірний висновок щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами наявності причинного зв'язку між шкодою, заподіяною позивачу та його родині, і протиправним діянням відповідача.

Доводи касаційної скарги не спростовують вищенаведених висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

В той же час, колегія суддів доходить висновку про те, що судом апеляційної інстанції помилково зроблено висновок, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат з огляду на наступне.

Відповідно до статті 163 КАС України резолютивна частина постанови, крім іншого, повинна містити зазначення щодо розподілу судових витрат.

Зі змісту постанови Сокальського районного суду Львівської області вбачається, що місцевий суд, помилково пославшись в мотивувальній частині на те, що позивачем не зазначено особу, з якої він просить здійснити відшкодування судових витрат, в резолютивній частині не зазначив наслідки розгляду заяви позивача про присудження на його користь передбачених частиною другою статті 95 КАС України добових та компенсації за втрачений заробіток.

Таким чином, судом першої інстанції фактично не вирішено питання про судові витрати і виправлення цього недоліку, у відповідності до приписів статті 168 КАС України, можливо шляхом прийняття додаткової постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає відсутніми підстави для скасування чи зміни ухвали апеляційного суду.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222,223,224,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз