Справа № К/9991/67891/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/9991/67891/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, - представника ОСОБА_4, на постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 17 березня 2010 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2011 року, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії з урахуванням щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій за період з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та з 1 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії і фактично отриманою сумою, а також в подальшому сплачувати вказані кошти.

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 17 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в проведенні ОСОБА_4 перерахунку пенсії з її підвищенням як учаснику бойових дій на 150% мінімальної пенсії за віком, щомісячно, за період з 1 січня 2000 року по 1 липня 2006 року в обсязі, передбаченому частиною 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для непрацездатних осіб. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_4 підвищення до пенсії, що передбачене частиною 4 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум в наступних розмірах: з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2000 року - 324,84 гривні, з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року - 373,15 гривень, з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року - 402 гривні, з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року - 427,04 гривень, з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року - 498 гривень, з 1 січня 2006 року по 31 березня 2006 року - 525 гривень, з 1 квітня 2006 року по 30 червня 2006 року - 538,50 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2011 року постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 17 березня 2010 року в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в проведенні перерахунку ОСОБА_4 підвищення до пенсії як учаснику бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2000 року по 1 липня 2006 року, з урахуванням раніше виплачених сум - скасовано, прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, - представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2011 року в частині відмови у задоволенні позову та змінити постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 17 березня 2010 року, прийнявши нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач подав письмове заперечення на вказану касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій і має відповідний статус, визначений Законом № 3551-XII, отримує пенсію за вислугу років.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання здійснити перерахунок і виплату підвищення до пенсії як учаснику бойових дій за період з 1 січня 2000 року по 30 червня 2006 року, а також визнав, що позивач не пропустив строк звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у задоволеній частині та відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а в період з 1 липня 2006 року він отримував надбавки до пенсії у розмірах відповідно до діючого законодавства.

За приписами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи те, що предметом позову ОСОБА_4 є порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області його прав, передбачених частиною 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які, на його думку, мали місце у період з 1 січня 2000 року, а звернувся він за їх захистом лише 9 вересня 2009 року, то суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про пропущення позивачем передбаченого процесуальним законом строку звернення до адміністративного суду, і що не підлягає застосуванню до таких вимог положення статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки таке встановлює строки виплати нарахованих пенсій за минулий час і не визначає строки призначення та нарахування пенсій.

Згідно частини 4 статті 12 Закону № 3551-ХІІ (у редакції, чинній до 1 липня 2006 року) учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV (далі - Закон № 2939-IV) внесено зміни, зокрема, до частини 4 статті 12 Закону № 3551-ХІІ (набрали чинності з 1 липня 2006 року), відповідно до яких її текст викладено в такій редакції: «Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Вказане положення Закону № 2939-IV не змінювалось, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавалось.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині виплати підвищення до пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1 липня 2006 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та встановлених обставин справи, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, - представника ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2011 року та постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 17 березня 2010 року в нескасованій частині у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.