Справа № 810/414/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року 810/414/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

2 лютого 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 10 вересня 2014 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно зробив висновки про нікчемність правочинів, які були укладені між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Ауріс Компані" (далі - ТОВ "Ауріс Компані"). Стверджує, що всі укладені позивачем угоди були реальні та виконані сторонами в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що правочини між позивачем та ТОВ "Ауріс Компані" здійснені без мети настання реальних наслідків. Стверджує, що названі правочини є нікчемними (а.с. 62-64).

Представниками сторін були подані суду клопотання, у яких вони просили розглянути справу без участі їх представників, у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, клопотання сторін, суд не знаходить перешкод для розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, без участі повноважних представників сторін відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України за наявними в ній матеріалами.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

11 січня 1999 р. позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія НОМЕР_1 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Серія ААБ № 163341(а.с. 9, 11 відповідно).

У період з 14 по 20 серпня 2014 р. відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності визначення показників податкових декларацій з податку на додану вартість та підтвердження господарських відносин з контрагентом ТОВ «Ауріс Компані» за березень 2014 р., за результатом, якої 20 серпня 2014 р. було складено акт перевірки № 495/1703/НОМЕР_2 (далі - акт № 495/1703/НОМЕР_2) (а.с. 25-37).

У розділі "Висновок" названого акту перевірки зазначено, що позивачем порушено вимоги:

1) п. 198.3, п. 198.4, ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2012 р. № 2755-VI (далі - ПК України), а саме занижено податок на додану вартість на суму 17 850 грн 00 коп. в березні 2014 р.

10 вересня 2014 р., на підставі акту перевірки 495/1703/НОМЕР_2, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні, що сплатили фізичним особам за результатами річного декларування на загальну суму 294 437 грн 56 коп., з яких за основним платежем - 235 550 грн 05 коп., за штрафними санкціями - 58 887 грн 51 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № ) (т. 1 а.с. 156);

- податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарах на загальну суму 22 312 грн 50 коп., з яких за основним платежем - 17 850 грн 00 коп., за штрафними санкціями - 4462 грн 50 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № ) (а.с. 10).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України та Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 р. № 435-IV (далі - ЦК України).

Відповідно до вимог п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України 168/97 - ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з вимогами п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Як убачається з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 160.1 ст. 160 ПК України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Згідно з вимогами п. 160.2 ст. 160 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Як убачається з п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Як убачається з п. 186.1 ст. 186 ПК України місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з вимогами п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як убачається з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Наявні матеріали справи свідчать, що відповідачем було поставлено під сумнів фінансово - господарську діяльність позивача, зокрема, реальність господарських операцій з контрагентом - ТОВ "Ауріс Компані" за березень 2014 р. та зроблено висновок, що господарські операції між ними були фіктивними правочинами.

Проте, даний висновок суд вважає помилковим з таких підстав.

3 січня 2014 р. між ТОВ "Ауріс Компані" (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено договір поставки № А-0009 (далі - договір № А-0009) (а.с. 80-81).

Згідно з п.п. 1.1 п. 1 названого договору постачальник взяв на себе зобов'язання передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 договору № А-0009 поставка товару здійснюється партіями. Кількість, номенклатура та ціна товару в партії визначаються виходячи з замовлення покупця і вказуються у рахунку та накладній, які є невід'ємною частиною даного договору, які надає постачальник на кожну партію товару.

На підтвердження виконання договору № А-0009 його стороною - ТОВ "Ауріс Компані" позивачем було надано суду (оригінали для огляду та копії для долучення до матеріалів справи) такі докази:

1) Рахунки фактури: від 12 березня 2014 р. № А-00184 на загальну суму 31 500 грн 00 коп.; 20 березня 2014 р. № А-00147 на загальну суму 75 600 грн 00 коп. (а.с. 84, 90);

2) Податкові накладні: від 18 березня 2014 р. № 56 на загальну суму 31 500 грн 00 коп.; 20 березня 2014 р. № 67 на загальну суму 75 600 грн 00 коп. (а.с. 86, 89);

3) Видаткові накладні: від 18 березня 2014 р. № РН-2002-3 на загальну суму 31 500 грн 00 коп.; 20 березня 2014 р. № РН-2003-1 на загальну суму 75 600 грн 00 коп. (а.с. 85, 88).

Зазначені документи підписані посадовою особою ТОВ "Ауріс Компані", завірені печаткою товариства та свідчать, що ТОВ "Ауріс Компані" було поставлено на адресу позивача перелічений у них товар.

Водночас, на підтвердження розрахунків з ТОВ "Ауріс Компані" за куплений в нього товар, позивачем надано оригінали банківських виписок завірених публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» від 28 березня 2014 р. у сумі 31 500 грн 00 коп., від 3 квітня 2014 р. у сумі 75 600 грн 00 коп. (а.с. 154, 175).

Крім того, судом враховано, що на дату укладення та виконання договору договору № А-0009 у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ТОВ "Ауріс Компані", зокрема, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно з яким названий контрагент зареєстрований як юридична особа (а.с. 92-94).

З метою подальшої реалізації товару купленого у ТОВ "Ауріс Компані" між позивачем (постачальником) та рядом контрагентів, а саме Службою енергетичного забезпечення КП «КИЇВПАСТРАНС», товариствами з обмеженою відповідальністю «Евакуатор Сервіс», «Земля і воля», «Альфа-запчастини», «Еколайн Бровари», «Краєвид», «Мазрезерв» заготівельно-виробничим приватним підприємством «Регіон-2001», дочірнім підприємством «Автомаз-Україна», приватними підприємствами «Торговий Дім МАЗ» та «КІМА» було укладено договори поставки в усній формі, передбаченій ст. 639 ЦК України.

На виконання зазначених договорів позивачем було надано суду такі документи:

1. Видаткові накладні (а.с. 98, 104, 107, 110, 113, 116, 120, 123, 126, 129, 132, 134, 137, 139, 141);

2. Податкові накладні (а.с. 99-102, 105, 108, 111, 114, 117, 121, 124, 127, 130, 133, 135, 138, 140, 142);

3. Довіреності (а.с. 103, 118, 136, 143).

Оплата товару, купленого Службою енергетичного забезпечення КП «КИЇВПАСТРАНС», товариствами з обмеженою відповідальністю «Евакуатор Сервіс», «Земля і воля», «Альфа-запчастини», «Еколайн Бровари», «Краєвид», «Мазрезерв» заготівельно-виробничим приватним підприємством «Регіон-2001», дочірнім підприємством «Автомаз-Україна», приватними підприємствами «Торговий Дім МАЗ» та «КІМА» у позивача підтверджується банківськими виписками, які завірені печаткою публічного акціонерного товариства (а.с. 153-173).

До того на виконання зазначених договорів між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» було укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг від 4 березня 2014 р. № 48273 (далі - договір № 48273) (а.с. 144-146).

На підтвердження виконання даного договору позивачем до суду надано:

- акти здачі-прийняття робіт (послуг) від 17 березня 2014 р. № НП/94-000532, від 24 березня 2014 р. № НП/94-000565, від 31 березня 2014 р. № НП/94-000705 (а.с. 149-151);

- банківські виписки (а.с. 168, 175).

Наведене свідчить, що позивачем було укладено ряд договорів для забезпечення здійснення господарської діяльності, в наслідок якої ним було отримано прибуток.

Таким чином, доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваного податкового рішення, є необґрунтованими.

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору поставки № А-0009 дійсно мало місце та було вчинено з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем договору поставки № А-0009 призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору поставки № А-0009 у нього не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності ТОВ "Ауріс Компані", що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 92-94).

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору поставки між позивачем та ТОВ "Ауріс Компані".

Крім того, судом не можу бути взяті до посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ауріс Компані» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами постачальниками та покупцями за березень 2014 р. від 31 липня 2014 р. № 91/16-24-22-01-40/37211839, оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2014 р. в адміністративній справі № 804/12100/14 визнано протиправними дії Полтавської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області по проведенню зустрічної звірки ТОВ «Ауріс Компані» та складанню акта перевірки від 31 липня 2014 р. № 91/16-24-22-01-40/37211839 (а.с. 12-24).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення від 10 вересня 2014 р. № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 10 вересня 2014 р. № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.