Справа № П/811/3654/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 рокусправа № П/811/3654/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі №П/811/3654/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ ІНКА" до Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ ІНКА" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 вересня 2014 року №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем 15250 грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями 3812,5 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставні висновки перевіряючих осіб щодо нікчемності правочинів з ТОВ "Укрнафтаком" та вказував на реальність господарських операцій, за наслідками яких позивачем визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість та сформовано податковий кредит.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено. Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про реальність господарських операцій, які не визнаються відповідачем, а також наявністю належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують здійснені позивачем господарські операції, за наслідками яких підприємством визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість та сформовано податковий кредит.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Знам'янська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та яким, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посадовими особами Знам'янської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ ІНКА" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині правомірності нарахування податкових зобов'язань та

податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року щодо взаємовідносин з ТОВ "Укрнафтаком", за результатами якої складено Акт №218/22/20644780 від 18 серпня 2014 року.

В акті перевірки зроблено висновки про порушення підприємством вимог пунктів 198.1,198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України № 2755-ІV від 02.12.2010 року в частині заниження податку на додану вартість за лютий 2014 року у сумі 15250,00 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов з тих підстав, що позивачем за перевіряємий період безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість по господарським операціям з ТОВ "Укрнафтаком". Позиція ОДПІ, у спірних правовідносинах, ґрунтується на тому, що угоди, які укладені між позивачем та ТОВ "Укрнафтаком" є нікчемними.

Як вбачається з Акту перевірки, висновки про нікчемність укладених правочинів ОДПІ зроблено з огляду на акт Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області №122/11-23-22-06/33064422 від 03.06.2014р. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Укрнафтаком" з питань правильності формування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року». Вказаним актом не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ "Укрнафтаком" операцій по ланцюгу постачання покупцям. ?

З цих підстав, посилаючись на ст..ст.203, 215, 216, 228 ЦПК України, ОДПІ дійшла висновку про те, що угоди між ТОВ "ВКФ ІНКА" та ТОВ "Укрнафтаком" є нікчемними.

Будь-яких інших обставин, з якими б ОДПІ пов'язувала порушення ТОВ "ВКФ ІНКА" вимог цивільного та податкового законодавства, Акт перевірки №218/22/20644780 від 18.08.2014р. не містить.

На підставі акта перевірки ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.09.2014р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 19062 грн. 50 коп. (із них за основним платежем - 15250 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3812,5 грн.) (а.с.26).

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору у справі.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, податковою службою взагалі не досліджувались господарські операції між позивачем та ТОВ "Укрнафтаком", за наслідками яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту спірні суми ПДВ. Висновки про завищення позивачем податкового кредиту зроблені не з огляду на вищенаведені норми права, а з огляду на висновки акту перевірки контрагента позивача, в якому проаналізовано фінансово-господарську діяльність ТОВ "Укрнафтаком" з іншими суб'єктами підприємницької діяльності, зокрема, з ТОВ «Торговий Дім «Ветек» (а.с.69-87). При цьому, ДПІ не зазначає яке відношення має до цих суб'єктів підприємницької діяльності позивач з огляду на те, що останній не мав з ними господарських взаємовідносин. Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської діяльності повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Отже, обставини, які викладені в акті перевірки ТОВ "ВКФ ІНКА", не свідчать про порушення підприємством вимог податкового законодавства, що б могло бути підставою для прийняття контролюючим органом рішення про збільшення сум грошового зобов'язання.

В той же час, встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, свідчать про те, що у перевіреному періоді, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Укрнафтаком".

Так, 01.03.2013р. між ТОВ "ВКФ ІНКА" (Покупець) та ТОВ "Укрнафтаком" (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів (бензину, дизельного пального) №ДГ-0000115 (а.с.46-47).

На виконання умов вказаного договору у лютому 2014 року ТОВ "ВКФ ІНКА" придбало у ТОВ "Укрнафтаком" дизельне паливо та бензин марки А-92 Євро, вид ІІ, клас С на загальну суму 91500,00 грн. (із них ПДВ - 15250,00 грн).

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку (а.с.105-109).

Фактичне виконання сторонами умов договору підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0000250 від 28.02.2014р. (а.с.48), видатковою накладною №РН-0000232 від 28.02.2014р. (а.с.49), податковою накладною №155 від 28.02.2014 року (а.с.50).

Транспортування товару на адресу ТОВ "ВКФ ІНКА" підтверджуються товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №РН-0000232 від 28.02.2014р.(а.с.51).

У відповідності до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, позивачем визначено особу відповідальну за прийом, зливання та зберігання ПММ, а надходження нафтопродуктів від ТОВ "Укрнафтаком" відображено у Книзі руху нафтопродуктів (а.с.98,153-154).

В подальшому придбані паливно-мастильні матеріали були реалізовані ТОВ "ВКФ ІНКА" через автозаправну станцію, яку ТОВ "ВКФ ІНКА" орендує за адресою: м.Знам'янка, вул.Фрунзе, 130 а (а.с.95-97, 110-120).

Так, бензин марки А-92 та дизельне пальне були реалізовані позивачем Державному шовкорадгоспу "Знам'янський", ТОВ "Геоід", КП "Знам'янська житлово-експлуатаційна конторою №1", Знам'янськомупсихоневрологічному інтернату з геріатричним відділенням (а.с.121-148).

Вказані первинні документи, які підтверджують господарські між позивачем та ТОВ "Укрнафтаком" відображено в Акті перевірки, при цьому, будь-яких зауважень до правильності їх складення, перевіряючими особами висловлено не було.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що надані позивачем документи, у їх сукупності, дозволяють визначитись зі змістом та обсягом господарських операцій, найменуванням поставленого товару, його кількістю та вартістю, сторонами господарських операцій.. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність висновків ДПІ щодо нікчемності укладеного правочину між позивачем та ТОВ "Укрнафтаком" і як наслідок, про неправомірність збільшення позивачу сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість по цим господарським операціям.

Крім цього, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки ДПІ про нікчемність укладеного правочину і з наступних підстав.

Так, зробивши висновки про нікчемність правочину податковий орган не врахував наступного.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено об'єктивну сторону нікчемного правочину, тобто визначено ознаки, за наявності яких укладений правочин можливо кваліфікувати як нікчемний. Податковим органом, в акті перевірки не наведено, визначених нормою права, ознак, які б свідчили про нікчемність укладених позивачем правочинів. Відсутність постачальника за місцем знаходженням, відсутність у нього основних засобів, складських приміщень, трудових ресурсів, що на думку ДПІ, унеможливлює здійснення господарської діяльності, не є тими ознаками, які характеризують правочин нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обов'язковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, обґрунтовуючи нікчемність правочинів, податковий орган посилався на ч.1 ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст правочинів, які укладено позивачем у перевіряємому періоді, суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено договір поставки з ТОВ "Укрнафтаком". При укладенні договору його сторонами було досягнуто усіх істотних умов, договори укладено у письмовій формі, як того вимагає цивільне законодавство, і спрямовані на встановлення правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК України.

Отже, зміст зазначеного правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі ОДПІ посилається лише на висновки, які наведено в акті перевірки, натомість, вказаним підставам для визначення спірних податкових зобов'язань, судом першої інстанції, як зазначено вище, надано належну правову оцінку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року по справі №П/811/3654/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 27.03.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк