Справа № 2а-2214/11
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2214/11
пр.№ 6-а/464/8/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі судді Борачка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 та старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення в порядку ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» по справі №2а-2214/11 за позовом ОСОБА_3 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

начальник та старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області звернулися до суду із заявою, в якій відповідно до ст.263 КАС України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» просять змінити подальший порядок і спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 виплату недоплаченої суми та компенсацією 50% вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоровя України за період 01.07.2011 р. до 01.10.2011 р., за виключенням раніше виплачених з цього питання коштів у сумі 581,33 грн. відповідно до вимог п.14 ст.20 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 р. №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», покликаючись на відсутність фінансування.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча належним чином в порядку ст.35 КАС України повідомлялися про час та місце розгляду справи. Начальник відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області та старший державний виконавець в заяві про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення зазначили про розгляд справи у їх відсутності. Стягувач надав суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні заяви. Таким чином, згідно з ч.2 ст.263 КАС України неявка вказаних осіб не перешкоджає судовому розгляду. Тому, на підставі ч.6 ст.128 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з ч.1 ст.41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 р., якою скасовано постанову Сихівського районного суду м.Львова від 18 листопада 2011 р. по справі №2а-2214/11, зобовязано Сихівський ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 р. №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» направлені на забезпечення ОСОБА_3 продуктами харчування за медичними нормами з обовязковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50% вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоровя України за період з 01.07.2011 р. по 01.10.2011 р., за виключенням раніше виплачених з цього питання коштів.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 29 січня 2015 р. виконавче провадження (ВП №46268031) з виконання виконавчого листа №2-а-2214/11, виданого 15 липня 2013 р. Сихівським районним судом м.Львова на підставі згаданого судового рішення, відкрито.

Заява начальника відділу та старшого державного виконавця про зміну способу виконання судового рішення не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернення учасників виконавчого провадження» розяснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.263 КАС України - їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Так, у ч.1 ст.263 КАС України не обмежено право суду певними обставинами, при наявності яких суд може змінити спосіб виконання прийнятого рішення, проте визначальним фактором при цьому є винятковість цих випадків та їх обєктивний сплив на виконання такого судового рішення. Підставою для зміни способу виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим у встановлений судом спосіб. Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Тобто зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту, при цьому, відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Суд звертає увагу на те, що при зміні способу виконання судового рішення ст.263 КАС України передбачено зміну чи встановлення способу виконання саме резолютивної його частини, що містить висновки по суті позовних вимог, тому суд не може змінювати змісту резолютивної частини судового рішення та способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи по суті.

Враховуючи положення ст.263 КАС України та вимоги заяви, заявники просять суд фактично змінити зміст резолютивної частини відповідного судового рішення, що є порушенням процесуального права та є неприпустимим. При цьому «захист порушеного права у судовому рішенні» та «спосіб виконання судового рішення» за своїм змістом не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Крім цього, суд враховує вимоги ст.ст.21, 105, 162 КАС України, якими передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Установивши, що відповідачі порушили норми права, які регулюють спірні відносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. Зазначене підлягає застосуванню і під час вирішення питання про зміну чи встановлення способу та порядку виконання судового рішення.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав, а у ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Посилання в заяві на положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є некоректним, оскільки у даному Законі визначено особливості виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна боржника, а судовим рішенням зобовязано Сихівський ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР вчинити певні дії, направлені на забезпечення ОСОБА_3 продуктами харчування та компенсацією вартості продуктів харчування.

Так, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання обставини, які роблять виконання неможливим.

Матеріали справи свідчать, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування. Таким чином, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Так, Вищий адміністративний суд України у справі №К/800/598/14 за касаційною скаргою територіального управління Пенсійного Фонду України на рішення судів щодо вирішення питання про зміну способу виконання постанови суду в частині зобов'язання виплатити спірні суми на їх стягнення в ухвалі від 12.02.2014 р. зазначив, що вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів. Окрім того, що 11.02.2014 р. Інформаційним листом №173/11/14-14 Вищого адміністративного суду України у зв'язку зі змінами в чинному законодавстві відкликано Інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 13.06.2013 р. №846/12/13-13, яким надавалось судам роз'яснення щодо зміни способу виконання судових рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, та які не належать до зазначених у ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» видів рішень.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наведені доводи, матеріали та дійсні обставини справи, суд вважає, що заява начальника відділу та старшого державного виконавця про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення є безпідставною та в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.160, 165, 263 КАС України, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 та старшого головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про встановлення (зміну) способу і порядку виконання рішення в порядку ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.254 КАС України.

Суддя М.В.Борачок