Справа № 2а-13699/09/1570
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2015 р. м. Київ К/9991/40699/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання нечинним рішення щодо застосування фінансових санкцій, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вадіта» (далі - Товариство) звернулося з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (далі - УПФ) про визнання нечинними та скасування рішення № 5076 від 1 грудня 2009 року про застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків в розмірі 53183,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що статтею статті 20 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено порядок перерахування страхових внесків, за яким такі внески сплачуються страхувальниками одночасно з одержанням коштів на оплату праці (виплати доходу). Тобто виконання страхувальником обов'язку щодо сплати страхових внесків залежить від факту отримання коштів на оплату праці (виплату доходу). Стверджувало, що Товариство перебувало у скрутному матеріальному становищі, внаслідок чого відбулось затримання виплати заробітної плати. Тому, оскільки така виплата здійснена не у базовий період, на який вона нарахована, авансові платежі із цієї суми сплаті не підлягали. Посилаючись на ці обставини, Товариство вважає, що фінансові санкції щодо нього застосовані неправомірно, а тому просило про задоволення позову.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 8 червня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано і позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи Товариство перебуває на обліку УПФ, є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Спірним рішенням УПФ № 5076 від 1 грудня 2009 року до Товариства застосовано фінансові санкції за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків в розмірі 53183,05 грн., тобто 50 % простроченої заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що авансові платежі у вигляді сум страхових внесків повинні сплачуватись не пізніше дня виплати заробітної плати, і відповідно є залежними від періоду такої виплати.

Проте, до такого висновку апеляційний суд дійшов без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права.

Так, порядок обчислення та сплата страхових внесків та авансових платежів визначені Законом №1058-IV та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (далі Інструкція).

Відповідно до частини другої статті 17 Закону №1058-IV страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з підпунктом 5.1.4 пункту 5.1 Інструкції нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками (крім гірничих підприємств) шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

Остаточний розрахунок за базовий звітний період здійснюється платником страхових внесків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

Таке правило узгоджується з положеннями статті 19 Закону №1058-IV, відповідно до частини шостої якої внески нараховуються на суми незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

При цьому, в разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід) у розмірах, установлених для страхувальників (33,2 відсотка, 4 відсотки, 42 відсотки, 19,92 відсотка цих сум).

У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду.

Остаточний розрахунок за базовий звітний період здійснюється платником страхових внесків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески.

У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Пунктом 7 частини 9 статті 106 Закону №1058-IV передбачено, що за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових платежів із страхових внесків, передбачених цим Законом виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції у вигляді сплати штрафу у розмірі 50 відсотків сум несплачених або своєчасно не сплачених авансових платежів.

Виходячи з викладеного слід дійти висновку, що УПФ, приймаючи спірне рішення № 5076 від 1 грудня 2009 року діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, як того вимагає стаття 19 Конституції України.

Саме до такого висновку дійшов у своєму рішенні суд першої інстанції, а тому його скасування апеляційним судом є помилковим.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року скасувати та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 8 червня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

О.П. Стародуб