Справа № 817/1471/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1471/14

17 лютого 2015 р. 18год. 34хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Борискіна С.А. (головуючий), суддів Шарапи В.М. Комшелюк Т.О. , за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача1: представник не з'явився,

відповідача2: представник Грімова Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерство внутрішніх справ України Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області
про скасування наказів та поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до УМВС України у Рівненській області та МВС України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка була судом прийнята, просить суд скасувати наказ МВС України від 11.04.2014 року № 561 про не залишення на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік, наказ МВС України від 14.04.2014 року №600о/с про звільнення у відставку, наказ УМВС України в Рівненській області від 22.04.2014 року №106 о/с про звільнення у відставку, поновити на посаді начальника Сарненського РВ УМВС України у Рівненській області з 23.04.2014 року, стягнути з відповідачів грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.04.2014 року до дня фактичного поновлення на службі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ 25.04.2014, а не 22.04.2014, з грубими порушеннями законних прав та інтересів. Фактично перед своїм повторним звільненням він не був належним чином поновлений на посаді начальника Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області та не був допущений до виконання своїх службових обов'язків. Крім того, у день звільнення йому не виплачені розрахункові кошти, рапорт на звільнення у зв'язку з досягненням граничного віку він не писав, оскільки мав і на даний час має бажання продовжувати свою службу в органах внутрішніх справ, питання щодо його звільнення було розглянуто та вирішено відповідачами без його участі. На даний час йому не повернуто трудову книжку та військовий квиток. З урахуванням наведеного вважає, що з боку відповідачів до нього наявне упереджено-дискримінаційне ставлення.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з наведених підстав, просили позов повністю задовольнити.

Представник відповідача 1 - Міністерства внутрішніх справ України надав суду письмові заперечення, в яких в задоволенні позову просить відмовити, оскільки оскаржуваними наказами позивач звільнений з органів внутрішніх справ у повній відповідності до Закону України "Про міліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Зазначив, що відповідно до пунктів 7 та 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ для полковників міліції встановлений граничний вік служби в органах внутрішніх справ - 50 років. Особи, які досягли граничного віку, підлягають звільненню з органів внутрішніх справ. Продовження строку служби особам, які досягли граничного віку, здійснюється у виняткових випадках і є правом, а не обов'язком, уповноваженого начальника. Зазначив, що будь-якого упередженого ставлення до позивача з боку відповідачів не було. Трудову книжку він отримав під розписку 19.06.2013 і на даний час вона перебуває у позивача, оскільки після поновлення 15.11.2013 ОСОБА_1 її до УМВС в Рівненській області не повернув. Доводи позивача про те, що йому перешкоджали виконувати обов'язки начальника Сарненського районного відділу не відповідають дійсності, оскільки наказом МВС України від 15.11.2013 № 1028 о/с позивача було поновлено на посаді начальника Сарненського районного відділу і до 22.04.2014 він обіймав цю посаду. Згідно довідки Сарненського районного відділу в день звільнення з позивачем проведено належні розрахунки, заборгованості перед ним немає.

В судове засідання представник МВС України не прибула, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області повністю підтримала заперечення МВС України, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача 2, показання свідків, дослідивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи таке.

ОСОБА_1 у період з жовтня 1986 року по 22 квітня 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, а з 04.10.2011 року - на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області. На день звільнення мав спеціальне звання "полковник міліції".

15.11.2013 на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 у справі № 817/2498/13-а Міністерством внутрішніх справ України виданий наказ від 15.11.2013 №1028 о/с, яким скасовано пункт наказу МВС України від 24.05.2013 №435 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби та поновлено його на посаді начальника Сарненського районного відділу УМВС в Рівненській області з 14.06.2013 року.

На виконання зазначеного наказу МВС України був виданий наказ УМВС в Рівненській області від 20.11.2013 №359 о/с, яким оголошений наказ МВС України від 15.11.2013 №1028 о/с про поновлення позивача на посаді начальника Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області з 14.06.2014. За час вимушеного прогулу позивачу виплачене грошове забезпечення в сумі 14932,80 грн.

17 березня 2014 року позивачу виповнилось 50 років.

З рапортом про продовження строку служби ОСОБА_1 не звертався, проходити військово-лікарську комісію неодноразово відмовлявся, про що УМВС в Рівненській області складались відповідні акти (т.1 а.с.85, 87, т.2 а.с.89, 90).

24.03.2014 за вих. № 1/847 на ім'я Міністра внутрішніх справ було направлено подання т.в.о. начальника УМВС в Рівненській області з клопотанням про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.71, 72).

Міністерством внутрішніх справ розгляд вказаного подання був винесений на засідання кадрової комісії МВС України. 04.04.2014 року кадровою комісією МВС України прийнято рішення про не залишення позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік (т.1 а.с.74).

Наказом МВС України від 11.04.2014 № 561 о/с вирішено не залишати позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік (т.1 а.с.75).

Наказом МВС від 14.04.2014 № 600 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку (зі зняттям з військового обліку) за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто з правом на пенсію (т.1 а.с.76).

На підставі зазначених наказів МВС України був виданий наказ УМВС в Рівненській області від 22.04.2014 № 106 о/с, яким позивача звільнено з ОВС за п. 65 «а» Положення (за віком), із розрахунком вислуги років, а також із компенсацією 11 днів невикористаної відпустки за 2014 рік (т.1 а.с.77).

Перед звільненням позивачу було роз'яснено право на використання чергової відпустки в році звільнення, передбачене п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно з яким особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до п. 51 цього Положення. При цьому, 22.04.2014 позивач власноручно написав розписку про те, що станом на 22.04.2014 він на лікарняному не перебуває та від відпустки відмовляється (т.2 а.с.30).

22.04.2014 позивач також під підпис ознайомився з наказами МВС України від 11.04.2014 № 561 о/с та від 14.04.2014 № 600 о/с, наказом УМВС в Рівненській області від 22.04.2014 № 106 о/с про своє звільнення та під підпис отримав витяг з нього, довідку про строк проходження ним служби в органах внутрішніх справ та ознайомився з послужним списком в своїй особовій справі (т.2 а.с.27, 28, 29, 88).

Враховуючи викладене суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що він був звільнений 25.04.2014, а всі документи підписував 22.04.2014, оскільки його про це попросили працівники УМВС в Рівненській області.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відносини з проходження служби в органах внутрішніх справ є предметом адміністративного, а не трудового права, тому спір має вирішуватись на підставі спеціальних законодавчих актів, що регулюють відносини з проходження служби в органах внутрішніх справ, а трудове законодавство у даному випадку може застосовуватися лише субсидіарно.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначаються Законом України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Розділом I Положення №114 регулюються загальні положення та умови проходження служби в органах внутрішніх справ, а Розділом VII - звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 7 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років; полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років; генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.

Відповідно до пункту 8 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку. При необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п'яти років: особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції, генерал-лейтенанти внутрішньої служби - Міністром внутрішніх справ; генерал-полковники внутрішньої служби - Кабінетом Міністрів. У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров'я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, залишені на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік перебування на службі, можуть бути звільнені в запас Збройних Сил або у відставку до закінчення строку, на який вони були залишені на службі.

Відповідно до пункту 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання.

Аналізуючи вищезазначені норми Положення №114 суд дійшов висновку, що при досягненні позивачем 17.03.2014 граничного 50-річного віку, встановленого для полковників міліції, він підлягав звільненню з органів внутрішніх справ. Покликання позивача на те, що він бажає продовжувати службу, не писав рапорт на звільнення, а також те, що питання щодо його звільнення було розглянуто та вирішено Міністерством внутрішніх справ без його участі, суд вважає безпідставними, оскільки наведеними норами законодавства встановлене право, а не обов'язок, уповноважених осіб продовжувати строк служби понад граничний вік. При цьому у процедурі звільнення особи, яка досягла граничного віку перебування на службі, не передбачено погодження з цією особою її звільнення у будь якій формі (обов'язкове написання рапорту, розгляд питання щодо продовження строку служби понад граничний вік з обов'язковою участю зацікавленої особи та ін.)

Також суд звертає увагу на той факт, що звільнення позивача відбулося за підставою, яка надає максимальне право на пільги. Так, відповідно до вимог ч.6 ст.22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Для звільнення позивача за хворобою у відповідачів не було належних підстав - висновку ВЛК, від проходження якої ОСОБА_1 відмовився. Більше того, звільнення ОСОБА_1 за сімейними обставинами або за власним бажанням (ці підстави зазначені у адміністративному позові), не надало б йому можливості на отримання усіх належних пільг, тобто порушило б його права. Відповідних рапортів ним також не подавалось.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що дії відповідачів щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ відповідають вимогам чинного законодавства, а отже підстав для скасування наказів про відмову у продовженні служби позивачу понад граничний вік та про його звільнення за віком суд не вбачає.

В судовому засіданні позивач та його представник, обґрунтовуючи свої позовні вимоги звертали увагу суду, що УМВС в Рівненській області не допускали останнього до виконання своїх функціональних обов'язків по посаді начальника Сарненського районного відділу УМВС, не надавали йому можливості пройти військово-лікарську комісію та взагалі відмовлялись спілкуватися з ним щодо подальшого проходження служби.

Проте відповідачем було подано ряд актів про відмову позивача вирішувати питання про його звільнення у зв'язку з досягненням граничного віку, неодноразові відмови про отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20.11.2013 працівниками УМВС в Рівненській області складений акт про те, що позивачу в цей день пропонувалось отримати направлення на військово-лікарську комісію для вирішення питання придатності до військової служби. Від отримання направлення позивач відмовився, власноручно записавши на зворотному боці акту, що питання проходження ним ВЛК буде вирішено після ознайомлення його з наказом про його поновлення на посаді начальника Сарненського РВ УМВС. Даний акт підписали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9(т.2 а.с.90)

25.11.2013 працівниками УМВС в Рівненській області складений акт про те, що позивачу в цей день повторно пропонувалось отримати направлення на військово-лікарську комісію для вирішення питання придатності до військової служби. Від отримання направлення позивач відмовився, власноручно записавши в акті, що питання щодо проходження ним ВЛК буде вирішено після проведення перевірки по його рапорту від 21.11.2013 на ім'я Міністра внутрішніх справ. Даний акт підписаний ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.85).

13.02.2014 працівниками УМВС в Рівненській області складений акт про те, що позивачу в цей день пропонувалось подати рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з досягненням граничного віку, на що позивач відповів відмовою та повідомив, що остаточну відповідь з цього приводу він надасть після прийому у першого заступника Міністра внутрішніх справ, який має відбутися 20.02.2014. Акт підписали ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_5(т.2 а.с.89).

Також судом досліджений акт від 14.03.2014 про те, що 14.03.2014 о 10-30 год. був здійснений телефонний дзвінок до позивача, якому було роз'яснено що 17.03.2014 ним буде досягнуто граничного віку перебування на службі в ОВС та запропоновано з'явитись до управління кадрового забезпечення УМВС в Рівненській області для отримання направлення на ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби. ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК та доповнив, що про це він буде говорити з новопризначеним начальником УМВС. Акт підписали ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9 (т.1 а.с.87).

Для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи суд за власною ініціативою викликав в судове засідання свідків, які могли підтвердити або спростувати дані обставини.

Як зазначив свідок ОСОБА_8, начальник управління кадрового забезпечення УМВС в Рівненській області, позивач дійсно 15.11.2013 був поновлений на посаді начальника Сарненського районного відділу УМВС в Рівненській області, яку обіймав до свого звільнення 22.04.2014. Після поновлення відсторонявся від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування. В цей час неодноразово прибував в УМВС самостійно чи викликався кадровими працівниками для вирішення окремих питань щодо подальшого проходження служби, щодо звільнення на пенсію чи направлення на військово-лікарську комісію для вирішення питання щодо придатності до служби. При спілкуванні уникав надавати конкретних відповідей щодо його бачення про подальше проходження служби, від пропозицій отримати направлення на військово-лікарську комісію неодноразово відмовлявся, про що його підлеглими працівниками складались відповідно акти в довільній формі, які підписані ним в тому числі. З зазначеними актами позивач зазвичай ознайомлювався під підпис, залишав в них свої зауваження. На запитання представника позивача, чи затверджувався наказом склад комісії з осіб, які підписували акти та чи реєструвалися такі акти у відповідних журналах, відповів, що особи, які підписували акт, були просто присутніми при його складанні, будь-яким наказом саме такий персональний склад комісії не затверджувався, акти в журналах вхідної чи вихідної документації не реєструвались. Зазначив, що це не передбачено жодним законодавчим актом.

Аналогічні свідчення надали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9

Щодо тверджень позивача про те, що йому не видано у день звільнення трудову книжку та не проведено розрахунок, суд зауважує наступне. Судом досліджено власноручно написану розписку позивача про те, що трудову книжку та військовий квиток він отримав від працівників УМВС в Рівненській області 19.06.2013 (т.1 а.с.78).. Будь-яких доказів про те, що він її повернув в УМВС в Рівненській області після свого поновлення 15.11.2013 позивач надати не зміг. В свою чергу відповідачем, крім розписки від 19.06.2013 про видачу позивачу трудової книжки, представлено суду висновок службового розслідування, яким підтверджено факт не повернення позивачем трудової книжки та військового квитка після поновлення та листи від 21.11.2013 № 3/2-3080 та від 31.12.2013 № 3/2-3451, якими пропонувалось позивачу у зв'язку з поновленням надати до управління кадрового забезпечення УМВС в Рівненській області трудову книжку та військовий квиток для залучення їх до особової справи.

Відповідно до довідки Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області від 10.07.2014 № 67/11893 на дату звільнення позивачу було повністю виплачене грошове забезпечення, заборгованість відсутня (т.1 а.с.68-69).

В силу вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно зі статтею 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що при прийнятті спірних наказів відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи. Доводи позивача не свідчать про протиправність дій та рішень суб'єкта владних повноважень та не дають суду підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання дій відповідачів щодо його звільнення з органів внутрішніх справ неправомірними, визнання протиправними та скасування наказу МВС України № 561 о/с від 11.04.2014 року в частині не залишення позивача на службі в органах внутрішніх справ понад граничний вік, наказу МВС України № 600 о/с від 14.04.2014 року та УМВС в Рівненській області № 106 о/с від 22.04.2014 щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ у відставку (зі зняттям з військового обліку) за п. 65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування наказів МВС України № 561 о/с від 11.04.2014, № 600 о/с від 14.04.2014, та наказу УМВС від 22.04.2014 № 106 о/с, тому підстави для поновлення позивача на посаді начальника Сарненського районного відділу Управління МВС України в Рівненській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.04.2014 по день фактичного поновлення у суду також відсутні.

За наведених обставин суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 94 КАС України відсутні, оскільки позивачем судовий збір не сплачувався.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про скасування наказів та поновлення на роботі - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Борискін С.А.

Судді Шарапа В.М.

Комшелюк Т.О.