Справа № 817/4086/14
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4086/14

26 лютого 2015 року 11год. 50хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доРокитнівського відділення Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду позовом до Рокитнівського відділення Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області, відповідно до якого, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними дії Рокитнівського відділення Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області по винесенню податкової вимоги №Ф-132 від 05.11.2014 року про сплату боргу по єдиному соціальному внеску в сумі 2486,62 грн., скасувати податкову вимогу №Ф-132 від 05.11.2014 року та припинити нарахування єдиного соціального внеску для позивача, як особі, що перебуває на пенсії за віком, і є платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є пенсіонером за віком на умовах Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII та одночасно здійснює підприємницьку діяльність. На момент виникнення спірних правовідносин, позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, тому вважає, що в силу положень частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI була звільнена від обов'язку платити за себе єдиний внесок. З огляду на це, вказував, що дії відповідача по нарахуванню єдиного соціального внеску та винесена вимога є протиправними. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем до початку судового розгляду справи подано письмове заперечення, яке обґрунтоване тим, що позивач не може вважатись пенсіонером за віком, оскільки пенсію йому надано із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме на умовах, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII. Вважає, що на час виникнення заборгованості позивач не був звільнений від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому зобов'язаний його сплачувати. Просить в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.23-24). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду, з урахуванням вимог ст.ст. 33,35 Кодексу адміністративного судочинства України, повідомлений належним чином

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з наявної в матеріалах справи копії довідки від 08.12.2014 року № 16283/05 про перебування на обліку в Рокитнівському УПФ та отримання пенсії за віком (а.с.8), копії виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії НОМЕР_1 (а.с.12), копії свідоцтва платника єдиного податку Серії НОМЕР_2(а.с.13), копії паспорта (а.с.14-15), копії пенсійного посвідчення від 20.04.1995 року Серія НОМЕР_3 (а.с.16), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) одночасно є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, та отримує пенсію за віком, призначену з урахуванням положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII.

Поряд з тим, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 отримує пенсію зі зменшенням пенсійного віку, згідно із Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII.

05.11.2014 року Рокитнівським відділенням Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області прийнято податкову вимогу №Ф-132 від 05.11.2014 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, станом на 31.10.2014 року, в сумі 2486,62 грн. (а.с.11).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд вважає за необхідне врахувати наступні вимоги чинного законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закон №2464-VI, виключно даним Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, норма, закріплена у даній статті Закону №2464-VI, визначає сукупність необхідних умов за одночасної наявності яких особа звільняється від сплати за себе єдиного внеску, а саме: особа обрала спрощену систему оподаткування; є пенсіонером за віком або інвалідом; отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідач у своїх письмових запереченнях посилається на ту обставину, що позивач не може вважатися пенсіонером за віком, оскільки протягом спірного періоду він отримував пенсію призначену на пільгових умовах Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII (надалі - Закон №796-XII) та не досягла віку встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки народилася 08.03.1960 року.

Суд зазначає, що принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Відповідно до визначення, наведеного у статті 1 Закону №1058-IV, пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, частиною 1 статті 55 Закону №796-XII встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.

Зокрема, абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII визначено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Крім того, в силу вимог частини 3 статті 55 Закону №796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV і цього Закону.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що положення статті 26 Закону №1058-IV потрібно розуміти в контексті з положеннями статті 55 Закону №796-XII, за яких пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-IV, за умови, якщо остання підпадає під вимоги Закону №796-XII.

Отже, чинним законодавством передбачені пільги щодо визначення моменту досягнення пенсійного віку окремими категоріями громадян, а пенсіонером за віком може вважатися особа, вік якої менший ніж той, що визначений статтею 26 Закону №1058-IV.

Таким чином, нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вказаним категоріям осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку діяльність і перебувають на спрощеній системі оподаткування, є протиправним.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України від 20.05. 2014 року №21-149а14, від 28.10.2014 року №21-448а14 в яких зазначається, що особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону № 1058-ІV. Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №2464-VI, завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону №2464-VI, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Повноваження щодо обчислення, нарахування та стягнення сум недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування покладено на органи доходів і зборів.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що дії Рокитнівського відділення Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області по нарахуванню єдиного соціального внеску та по винесенню вимоги № Ф-132 від 05.11.2014 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в розмірі 2486,62 грн. - є протиправними. Відтак, податкова вимога №Ф-132 від 05.11.2014 року підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску для ОСОБА_2, як особі, що перебуває на пенсії за віком, і є платником єдиного податку на спрощеній системі, то суду слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Таким чином, суд не може розглядати вимогу щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення дій у майбутньому у зв'язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Отже, позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, в силу вимог норм КАС України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатні докази, які б підтверджували обґрунтованість та законність прийнятої вимоги. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження в ході судового розгляду. З цих підстав поданий позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене та те, що позов задоволено частково, то позивачу слід присудити з Державного бюджету України 182,70 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції від 18.12.2014 року, 36,54 грн. (тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції від 18.12.2014 року.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Рокитнівського відділення Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області по винесенню податкової вимоги №Ф-132 від 05.11.2014 року про сплату боргу по єдиному соціальному внеску в сумі 2486,62 грн.

Скасувати податкову вимогу №Ф-132 від 05.11.2014 року про сплату боргу по єдиному соціальному внеску в сумі 2486,62 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_2 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182,70 грн. сплачений відповідно до квитанції від 18.12.2014 року та 36,54грн. відповідно до квитанції від 18.12.2014 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Нор У.М.