Справа № 1570/7373/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 р. Справа № 1570/7373/2012

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Федусик А. Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Українсько-Грецького спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроснаб» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року по справі за адміністративним позовом Українсько-Грецького спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроснаб» до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби (правонаступник - ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області) про визнання неправомірними дій та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2012р. УГСП ТОВ «Євроснаб» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Біляївському районі Одеської області ДПС (правонаступник - ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області), в якому просило:

- скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 28.11.2012р. № та №;

- визнати неправомірними дії відповідача, пов'язані з проведенням перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення податкового органу є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на необґрунтованих висновках перевірки, проведеної також з порушенням податкового законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року адміністративний позов УГСП ТОВ «Євроснаб» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник УГСП ТОВ «Євроснаб» 08.02.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2013р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

17.03.2015р. та 23.03.2015р. відповідно, до суду апеляційної інстанції від представників УГСП ТОВ «Євроснаб» та ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області надійшли письмові клопотання про затвердження у справі примирення сторін в зв'язку із досягненням податкового компромісу.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заяви клопотання сторін, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - УГСП ТОВ «Євроснаб» зареєстроване та перебуває на обліку в ДПІ як платник податків, що підтверджується довідкою від 12.09.2005 року №1812.

В період з 02.11.2012 року по 08.11.2012 року співробітниками ДПІ була проведена документальна невиїзна позапланова перевірка підприємства позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Об'єктив» за період жовтень 2011 року.

За результатами вказаної перевірки ревізорами складено акт №1498/22 від 15.11.2012 року, яким встановлено порушення позивачем вимог абз. «а» п.198.1, п.198.2, 198.3 ст.198 ПК україни, що виразилося в заниженні в жовтні 2011 року ПДВ на загальну суму 10141 грн. та завищенні в цей період від'ємного значення по ПДВ на загальну суму 979 грн.

Такі висновки обґрунтовано тим, що позивачем у перевіряємому періоді було віднесено до складу податкового кредиту ПДВ по податковим накладним, отриманим від ПП «Об'єктив», на загальну суму 11120,31 грн. Так, в ході проведення перевірки вказаного підприємства не було встановлено складських, виробничих приміщень, наявності транспортних засобів, фактичних трудових ресурсів, основних засобів для ведення фінансово-господарської діяльності, воно віднесено до категорії «податкова яма», а тому позивач не мав права відносити ПДВ по вказаним операціям до свого податкового кредиту у перевіряємому періоді.

В подальшому, на підставі цього акту перевірки уповноваженою особою ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.11.2012 року №, яким ТОВу позивача було зменшено від'ємне значення ПДВ на суму в розмірі 979 грн., а також №, яким ТОВ було збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 15211,50 грн., в тому числі 10141 грн. - за основним платежем та 5070,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій та рішень податкового органу, а також відповідно, з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

За приписами пп.16.1.2-16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

А як слідує з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.4. ст.198 ПКУ, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно п.198.6. цієї ж статті, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Так, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що у жовтні 2011 року між УГСП ТОВ «Євроснаб» та ПП «Об'єктив» було укладено усний договір поставки 75 кв.м профілю металевого на загальну суму 66721,86 грн. На виконання цієї угоди УГСП ТОВ «Євроснаб» самостійно на автомобілі «Волга» перевезло цей металевий профіль для власних потреб, а на підтвердження укладання цього договору позивач надав до суду лише копії рахунку-фактури, видаткову накладну та неякісну копію податкової накладної, з якої взагалі не видно хто саме з керівників контрагента позивача її підписав.

З урахуванням зазначеного, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає обґрунтованим висновок ДПІ щодо безпідставного включення позивачем ПДВ в сумі 11120 грн. по правовідносинам з ПП «Об'єктив» до свого податкового кредиту, оскільки в ході розгляду справи підприємство позивача не надало суду належних і беззаперечних доказів отримання товару від вказаного підприємства та доказів використання цього товару у своїй господарській діяльності.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, апеляційний суд приходить до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення від 28.11.2012 року № і №, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ про скасування цих спірних рішень не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи ж позивача про те, що вказані первинні документи були отримані від ПП «Об'єктив» правомірно, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції до уваги не приймає, оскільки дані документи можуть бути прийняті до уваги лише за умови підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом, що, в свою чергу, як вже зазначалося вище, позивачем ані в ході перевірки, ані в ході судового розгляду справи доведено не було.

Також, позивачем не було надано до суду і будь-якого обґрунтування неправомірності дій ДПІ щодо проведення самої перевірки, а в ході розгляду справи судом навпаки не було встановлено жодних порушень ДПІ вимог законодавства під час цієї перевірки, у зв'язку з чим, ці п/вимоги також не підлягають задоволенню.

Отже, за таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Разом з тим, як вже вказувалося вище, 17.03.2015р. та 23.03.2015р. відповідно, до суду апеляційної інстанції від представників УГСП ТОВ «Євроснаб» та ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області надійшли письмові клопотання про затвердження у справі примирення сторін в зв'язку із досягненням податкового компромісу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.51 КАС України, сторони можуть досягнути примирення на будь-якій стадії адміністративного процесу, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

Суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.194 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог ст.ст.112 і 113 цього Кодексу.

Згідно зі ст.113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову.

У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

У разі ж невиконання умов примирення однією із сторін, суд за клопотанням іншої сторони поновлює провадження у справі.

Згідно з п.11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до п.1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Згідно з п. 11 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Предметом адміністративного спору є податкові повідомлення-рішення від 28.11.2012 року № і №, якими ТОВу позивача було зменшено від'ємне значення ПДВ на суму в розмірі 979 грн. та збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 15211,50 грн., в тому числі 10141 грн. - за основним платежем та 5070,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до податкових зобов'язань, нарахованих оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, може бути застосована процедура податкового компромісу.

Згідно з п.8 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Відповідно до п.2 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому, 95% суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95% внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Колегія суддів виходить з того, що у матеріалах справи наявне рішення ДПІ в Біляївському районі від 27.02.2015 року №б/н про погодження застосування процедури податкового компромісу відповідно до заяви УГСП «Євроснаб» від 17.02.2015р. про намір досягнення податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань.

Відповідно до п.3.14 «Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» (затв. наказом ДФС України №13 від 17.01.2015р.), у разі подання заяви про компроміс по ППР під час процедури судового оскарження до моменту набрання законної сили рішенням суду (винесення рішення судом апеляційної інстанції незалежно від факту оскарження до Вищого адміністративного суду України) після досягнення податкового компромісу відповідний орган ДФС подає до суду першої або апеляційної інстанції, який розглядає справу, вмотивоване письмове клопотання із дотриманням встановлених Кодексом адміністративного судочинства України вимог щодо затвердження примирення сторін у справі у зв'язку із досягненням такими сторонами податкового компромісу, що, в свою чергу, в даному випадку і було зроблено сторонами по даній справі.

Отже, за вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що умови примирення не суперечать вимогам закону, не порушують чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст.ст.155,157 цього Кодексу.

Згідно п.3 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо сторони досягли примирення.

Відповідно до ч.3 ст.157 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Згідно з ч.2 ст.203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Враховуючи те, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року є законною та обґрунтованою, а обставина, яка є підставою для закриття провадження у справі, виникла після її ухвалення, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає визнанню нечинною, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст.113,157,194,195,196,198,203,205,206,254 КАС України, а також п.11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Українсько-Грецького спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроснаб» та Державної податкової інспекції у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області про закриття провадження у справі в зв'язку із примиренням сторін та досягненням податкового компромісу - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2013 року - визнати нечинною.

Провадження у справі за адміністративним позовом Українсько-Грецького спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроснаб» до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби про визнання неправомірними дій та скасування податкових повідомлень-рішень - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко