Справа № 814/3168/14
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3168/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.
судді -Домусчі С.Д.
судді -Турецької І.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЛКРАФТ"до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" звернулося до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області та просило визнання протиправними дій відповідача з призначення та проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЛКРАФТ" та заборону органам Міндоходів і зборів України використовувати отриману в результаті проведення перевірки та зазначену у акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.09.2014 року №810/22-00/36098810 інформацію та висновки як доказ порушення податкового законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЛКРАФТ" та його контрагентами, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 жовтня 2014 року №.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 року позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача з призначення та проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЛКРАФТ" та заборону органам Міндоходів і зборів України використовувати отриману в результаті проведення перевірки та зазначену у акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.09.2014 року №810/22-00/36098810 інформацію та висновки як доказ порушення податкового законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЛКРАФТ" та його контрагентами - було залишено без розгляду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року позов був задоволений.

Не погоджуючись з постановою суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати та прийняти нову , якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України, але до судового засідання не з'явилися , а представником позивача була подана заява про розгляд справи в порядку письмового провадження , а тому суд відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено , що в період з 16.09.2014 р. по 17.09.2014 р. ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" за період травень-червень 2014 року.

Висновки акту перевірки про безтоварність господарських операцій та вчинення операцій без мети реального настання правових наслідків між ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" та ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" посилаються на акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 09.09.2014 року № 2072/26-59-22-08/38518156 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" щодо підтвердження господарських відносин за період з 01.05.2014 по 31.07.2014 року".

За результатами перевірки було складено акт від 24.09.2014 № 810/22-00/36098810,яким встановлено порушення податкового законодавства (п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, Податкового кодексу України), в результаті чого ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" завищено податковий кредит з податку на додану вартість за травень 2014 року на 34351,83 грн., за червень 2014 року на 7141,33 грн.

На підставі акту перевірки 07 жовтня 2014 року ДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" з податку на додану вартість у сумі 41493грн. - основного зобов'язання та 10373 грн. - за штрафними санкціями.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції , що для визначення права підприємства на податковий кредит по проведеним господарським операціям з постачальником необхідно встановити наявність в сукупності таких обов'язкових підстав: здійснення операції з придбання товарів та їх оплата ( п. 198.1, 198.2, п. 198.3 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України); наявність належним чином оформленої податкової накладної, виданої платником податку на додану вартість (п. 198.6 ст. 198 ПК України); придбання товарів (робіт, послуг) для використання в господарській діяльності платника податку - покупця, шляхом відображення їх в обліку та підтвердження відповідними документами ( п. 44.1. ст. 44, п. 198.3 ст. 198, п. 201.11 статті 201 ПК України).

Судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" та ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" було укладено договір поставки №06/05/2014-1 від 06.05.2014, відповідно до умов якого ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" (постачальник) зобов'язується надати ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" (покупець) металопродукцію, зварювальні та інші матеріали (товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до специфікацій або рахунків-фактури. 14.05.2014 між ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" та ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" укладено договір підряду, за умовами якого ТОВ "СПЕЦКОНСАЛТ" (підрядник) зобов'язується виконати роботи з антикорозійного захисту металоконструкцій для ТОВ "СТИЛЛКРАФТ" (замовник).

На момент видачі податкових накладних постачальник послуг (товарів) був зареєстрований платником ПДВ.

Факти отримання товару ,його подальшого використання та виконання робіт підтверджується податковими та видатковими накладними за відповідний період , ТТН, актами здачі-прийняття робіт ,банківськими виписками,операції відображено у бухгалтерському обліку. Позивач в повному обсязі задекларував свої податкові зобов'язання з ПДВ та сплатив податки до бюджету.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу

Відповідно до п.56.21 ст.56ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Апеляційний суд,із врахуванням вимог п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 , пп.14.1.181.ст.14 , ст.138,139, 198,200,201 ПК України, ст.202,203,215,216,228,638 Цивільного Кодексу України . правової позиції ,викладеної у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 р. № 14/11 в порядку ст.244-2 КАС України , практикою Європейського Суду з прав людини (справа «Булвес»проти Болгарії»(заява № 3991/03) погоджується із висновком суду 1-ої інстанції ,що повідомлення-рішення від 07 жовтня 2014 року № є протиправним, та підлягає скасуванню, оскільки позивач виконав вимоги приписів Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо документального оформлення операцій та податкового обліку та на підтвердження правомірності формування податкового зобов'язання надав документи, а виявлені за результатами перевірки порушення з боку контрагента позивача є припущеннями та не є доказом фіктивності діяльності, крім того позивач не несе відповідальності за облікову політику контрагентів, через те що, закон не ставить у залежність сплату податків, ведення податкового та бухгалтерського обліку, складання звітності контрагентом-продавцем із правом на одержання податкового кредиту безпосередньо покупцем, також сама по собі несплата податку контрагентом (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування, а висновки відповідача, викладені у акті перевірки щодо нікчемності укладених договорів, є помилковими та обґрунтованими припущеннями стосовно заниження податкового зобов'язання та не підтвердженими належними та достатніми доказами, укладені між позивачем та його контрагентами договори не віднесено законом до нікчемних, а судові рішення, із врахуванням вимог ст. 204 ЦК України, про визнання їх недійсними відсутні , а фактичне звинувачення у створенні фіктивного підприємства, що є злочином, відповідальність за який встановлена ст.205 КК України, та факт скоєння якого в порядку ст.72 КАС України може бути підтверджений тільки вироком суду, який набув законної сили, а ні актом перевірки податкового органу чи на підставі пояснень осіб, допитаних по кримінальній справі чи обвинувальним висновком .

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, постановлене рішення суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції на момент вчинення процесуальної дії) не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Таким чином , апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.11.2014 р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Турецька І.О.