Справа № 817/1074/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1074/14

19 лютого 2015 року 15год. 10хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник Старійчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в квітні 2014 року звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.10.2013 № по податку на додану вартість на суму 435447,00 грн., від 28.10.2013 № по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 192328,07 грн.

В обгрунтування позову заперечує виявлені документальною плановою перевіркою порушення за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, вважає відсутніми підстави для збільшення грошових зобов'язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі. Надав усні та письмові пояснення по суті позовних вимог (а.с.78-84 т.1, 125-127 т.2).

Відповідач адміністративний позов не визнав з підстав, наведених в письмовому запереченні (а.с.59-62 т.1) та просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.11.2001, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області з 21.11.2001, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 21.11.2001 № 77867402 (а.с.52,53 т.1). Згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності визначено - оптова та роздрібна торгівля.

Суд встановив, що уповноваженими особами Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на підставі наказу № 213 від 27.08.2013 та наказу про продовження терміну перевірки № 325 від 30.09.2013 (а.с.63-66 т.1) проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Результати перевірки оформлені актом від 14.10.2013 № 203/17-117/НОМЕР_2, відповідно до висновків якого в ході перевірки встановлені порушення:

п.187.8 ст.187, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, занижено суми ПДВ, які підлягають нарахуванню до сплати в бюджет в сумі 290298,00 грн., у т.ч.: січень 2012р. - 92525,00 грн., квітень 2012р. - 21274,00 грн., травень 2012р. - 5479,00 грн., серпень 2012р. - 11490,00 грн., вересень 2012р. - 75801,00 грн., грудень 2012р. - 83729,00 грн.;

п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю становить 128218,71 грн. (а.с.15-43 т.1).

Державною податковою інспекцією у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області на підставі акта перевірки від 14.10.2013 № 203/17-117/НОМЕР_2 прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 28.10.2013 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 435447,00 грн., у тому числі за основним платежем на 290298,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 145149,00 грн. (а.с.44 т.1);

від 28.10.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 192328,07 грн., у тому числі за основним платежем на 128218,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 64109,36 грн. (а.с.45 т.1).

Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, за наслідками якої оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без зміни, а скарга платника податків без задоволення (а.с.46-49 т.1, 206-219 т.2).

Як встановлено з акта перевірки, письмового заперечення проти позову, пояснень представника відповідача в судовому засіданні та розрахунку донарахованих сум в розрізі виявлених порушень (а.с.88 т.2), підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб слугували висновки контролюючого органу про:

- заниження валового доходу за 2012 рік в сумі 193553,00 грн. внаслідок не включення до складу валового доходу дебіторської заборгованості по кінцевому споживачу по операціях з реалізації поліпропіленових тканих мішків, імпортованих Китаю;

- завищення валових витрат в сумі 108546,15 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Аксіома-Логістік", які не підтверджені відповідними первинними документами, не пов'язані з господарською діяльністю підприємця та не приймали участі в оподатковуваних операціях звітного періоду;

- завищення валових витрат на суму 462626,00 грн., які не підтверджені первинними документами, внаслідок встановленої перевіркою реалізації поліпропіленових мішків, які фактично не придбавались;

- завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 4731,90 грн. по ТОВ "Аксіома-Логістік" у зв'язку з придбанням товарів/послуг, які не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Податкового кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу;

- завищення податкового кредиту на суму 157646,00 грн., оскільки до податкового кредиту в графу 12.1 податкової декларації "ПДВ сплачене митним органам" були включені суми податку на додану вартість, нарахованого у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені митними деклараціями, в розмірі 350973,00 грн., та не включені до складу податкового кредиту в графу 12.1 суми податку, підтверджені митними деклараціями, в розмірі 193327,00 грн.;

- завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 80602,00 грн., оскільки до перевірки не було надано накладних на реалізацію, актів списання матеріалів чи інших документів, що підтверджують факт використання в підприємницькій діяльності товару, який не реалізований та станом на 31.12.2012 відсутній на залишках.

В ході судового розгляд справи 12.05.2014 було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої віднесено питання щодо документального підтвердження висновків контролюючого органу про виявлені документальною перевіркою порушення, та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи. У зв'язку з надходженням до суду 09.02.2015 висновку № 7517-7518 судово-економічної експертизи від 28.11.2014, складеного Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.57-74 т.3), провадження у справі поновлено.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд встановив та врахував наступне.

1) Щодо заниження підприємцем ОСОБА_3 валового доходу за 2012 рік в сумі 193553,00 грн.

В податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік підприємець ОСОБА_3 задекларував в рядку 02 доходи, отримані від провадження господарської діяльності звітного періоду, в сумі 9024159,78 грн. ( а.с.152-156 т.1).

Сума заниження валового доходу, встановлена перевіркою, в розмірі 193553,00 грн., визначена в акті перевірки наступним чином:

463369,22 грн. - 34 315,98 грн. - 235500,24 грн.,

де 463369,22 грн. - дебіторська заборгованість станом на 31.12.2012, визначена відповідачем як різниця між обсягом реалізації товарів згідно з даними поданих позивачем податкових декларацій з ПДВ за 2012 рік (9487520,00 грн.) та декларації про доходи (9024159,78 грн.),

34315,98 грн. - дебіторська заборгованість станом на 01.01.2012 за даними перевірки,

235500,24 грн. - дебіторська заборгованість станом на 31.12.2012 за даними, наданими позивачем до перевірки.

Суд вважає, що зазначений алгоритм визначення суми заниження валового доходу, застосований контролюючим органом, суперечить положенням податкового законодавства.

Так, відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, дохід - це виручка у грошовій та не грошовій формі, отримана фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності.

Відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10, дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату; дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів.

Таким чином, оскільки доходом є сума, яку платник податків фактично отримав, відтак дебіторська заборгованість як сума, яку платник податків ще фактично не отримав, не може бути доходом в податковому обліку, а отже не підлягає врахуванню платником податків під час визначення чистого оподатковуваного доходу.

Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 №1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27.12.2011 за №1532/20270, визначено, що у рядку 02 вказується сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності фізичною особою - підприємцем.

Значення рядка 02 декларації дорівнює підсумковому значенню колонки 3 додатка 5 до декларації.

У додатку 5 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності" вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності.

Таким чином, податкове законодавство не містить приписів щодо формування загального оподатковуваного доходу (виручки у грошовій та не грошовій формі), відображеного підприємцем у рядку 02 декларації про майновий стан і доходи, у спосіб, застосований відповідачем в акті перевірки.

Окрім цього, суд вважає хибним визначення суми дебіторської заборгованості позивача станом на 31.12.2013 в розмірі 463369,22 грн., оскільки сума задекларованих доходів в декларації про майновий стан і доходи, та обсяги постачання з ПДВ за даними податкових декларацій з ПДВ можуть не бути співставними показниками за методологією обліку цих податків. Так, в декларації про майновий стан і доходи платником податків відображається дохід, який визнається за датою переходу покупцеві права власності на товар (п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України). В декларації з ПДВ відображаються дані щодо обсягів реалізації, які визначаються за правилом першої події (п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України). Дата переходу покупцеві права власності на товар може не співпадати з датою відвантаження товарів, а відтак обсяги реалізації за вказаними деклараціями можуть не співпадати. Крім цього, різниця таких показників не може вважатися дебіторською заборгованістю.

Вищенаведені висновки кореспондують з висновком судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518, в ході якої експертом було досліджено надані позивачем банківські виписки по розрахункових рахунках ОСОБА_3 НОМЕР_3 АТ "ІМЕКСБАНК" та НОМЕР_4 Філія АТ "Укрексімбанк", та документально підтверджено отримання підприємцем доходу від реалізації товарно-матеріальних цінностей з урахуванням отриманих відсотків банку за 2012 рік в сумі 9024159,78 грн., що відповідає сумі доходів за 2012 рік, відображеній позивачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік. Висновок експертів відповідає обставинам справи, судом враховується.

Таким чином, в ході судового розгляду справи висновки акта перевірки щодо не включення до валових доходів сум від реалізації ТМЦ на 193553,00 грн. не підтверджені належними й допустимими доказами та не відповідають обставинам справи.

2) Щодо завищення валових витрат за 2012 рік на суму 108546,15 грн. та завищення податкового кредиту на суму 4731,90 грн. по ТОВ "Аксіома-Логістік" суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Суд встановив, що 14.04.2010 між ТОВ "Аксіома-Логістік" (Експедитор) та ФОП ОСОБА_3 (Замовник) укладено Контракт №14/04 на транспортно-експедиційне обслуговування зовнішньоторгових та транзитних вантажів, відповідно до умов якого експедитор приймає на себе зобов'язання по організації від свого імені перевезень узгодженим видом транспорту, перевалки, зберігання, транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторгових та транзитних вантажів позивача - плетених поліетиленових мішків з Китаю до України на склад позивача через південні порти України (Одеса, Іллічівськ), а також надання інших послуг по взаємній домовленості (а.с.90-92 т.1).

Оскільки основним видом діяльності позивача є оптова та роздрібна торгівля поліпропіленовими тканими мішками на території України, які придбаваються ним у контрагентів - резидентів Китаю, відтак послуги з транспортно-експедиційного обслуговування обумовленого товару були придбані позивачем в межах господарської діяльності.

Фактичне виконання ТОВ "Аксіома-Логістік" договірних зобов'язань з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів з Китаю до України, а саме в контейнерах СМАU5465427 та ТGНU9500046, підтверджується дослідженими судом доказами:

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 31.01.2012, податковою накладною № 1 від 31.01.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000001 від 31.01.2012 за транспортно-експедиційні послуги СМАU5465427 за маршрутом: м. Кінгдао, Китай - м. Одеса, Україна, в тому числі фрахт морський, на загальну суму 24 400 грн. без ПДВ;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000002 від 31.01.2012, податковою накладною №2 від 31.01.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000002 від 31.01.2012 за зберігання вантажу СМАU5465427 з 18.12.2011 по 03.02.2012, на загальну суму 12 490,7 грн., у т.ч. ПДВ 2 081,78 грн.;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000003 від 31.01.2012, податковою накладною №3 від 31.01.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000003 від 31.01.2012 за демередж (оплата за простій судна) з 18.12.2011 по 07.02.2012 СМАU5465427, на загальну суму 20 352,08 грн., у т.ч. ПДВ - 98,8 грн.;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 09.02.2012, податковою накладною № 4 від 09.02.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000004 від 09.02.2012 за транспортно-експедиторські послуги ТGНU9500046 за маршрутом м. Кінгдао, Китай - м. Одеса, Україна, в тому числі фрахт морський, на загальну суму 24 400 грн. без ПДВ;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000005 від 10.02.2012, податковою накладною №5 від 10.02.2012, рахунком-фактурою №СФ-0000006 від 10.02.2012 за зберігання вантажу ТGНU9500046 з 18.12.2011 по 14.02.2012 на загальну суму 15 900 грн., у т.ч. ПДВ 2 650,12 грн.;

актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-00000б від 10.02.2012, податковою накладною № 6 від 10.02.2012, рахунком-фактурою № СФ-0000007 від 10.02.2012 за транспортно-експедиційне обслуговування ТGНU9500046 з м. Одеса в м. Рівне, на загальну суму 19 000 грн., у т.ч. ПДВ - 3155,67 грн. (а.с.93-110 т.1).

Крім цього, фактична поставка товару з Китаю в Україну та надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ "Аксіома-Логістік" на замовлення позивача підтверджується вантажно-митними деклараціями ІМ-40 №204050001/2012/001193 від 16.02.2012 та №204050001/2012/000778 від 06.02.2012 та додатками до них (а.с.111-120,121-130 т.1).

Оплата придбаних позивачем послуг підтверджується виписками з банківського рахунку позивача від 31.01.2012, від 10.02.2012, від 13.02.2012 (а.с.131-133 т.1).

Податкові накладні ТОВ "Аксіома-Логістік" відображені позивачем в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за березень 2012 року, податок на додану вартість за якими в сумі 4731,9 грн. віднесений до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2012 року. Належність оформлення податкових накладних відповідачем не заперечується.

Всі вищевказані документи були надані позивачем до перевірки.

Всі проаналізовані вище документи бухгалтерського обліку позивача, якими оформлено спірні господарські операції, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача та використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності з метою отримання прибутку. Таким чином, вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Підстави неврахування контролюючим органом валових витрат та податкового кредиту з ПДВ по досліджуваних господарських операціях зводяться до того, що в контракті з ТОВ "Аксіома-Логістік" та в актах здачі-прийняття робіт не зазначено маршрут транспортування товару, в них відсутня інформація про фактично понесені витрати на посередницькі послуги.

Разом з тим, зазначені доводи відповідача не можуть бути визнані обгрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до приписів ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов'язкові реквізити як назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому Закон не передбачає міру деталізації змісту і обсягу господарської операції, а отже таку міру деталізації та обсяг господарської операції визначають особи, які відповідальні за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. В даному випадку в досліджених судом актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) зазначено зміст господарських операцій (фрахт, демередж, зберігання).

Окрім того, в рахунках-фактурах, вантажно-митних деклараціях та додатках до них відображені відомості про вид наданих послуг, ідентифікаційний номер контейнера, щодо якого та за який період надавались транспортно-експедиційні послуги.

Щодо не відображення в актах виконаних робіт понесених витрат на посередницькі послуги, то слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає у платника податків зазначати в актах виконаних робіт про надання транспортно-експедиційних послуг відомості про вартість посередницьких послуг.

Також відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що транспортування товару здійснювалось СПДФ ФОП ОСОБА_4 При проведенні аналізу результатів системи автоматизованого співставлення податкового кредиту ТОВ "Аксіома-Логістік" та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів за період з 01.01.2012 по 28.02.2012 в ланцюгах постачання послуг для ТОВ "Аксіома-Логістік" не встановлено перевізника СПД ФОП ОСОБА_4

Неврахування з зазначеної підстави контролюючим органом валових витрат та податкового кредиту позивача, які сформовані від господарських операцій з ТОВ "Аксіома-Логістік", суд вважає неправомірним.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак покладення на платника податків відповідальності за наслідки господарської діяльності третіх осіб є прямим порушення норм Конституції України. Можливі порушення контрагентами чи іншими особами податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на витрати та податковий кредит з ПДВ, які сформовані у встановленому порядку та підтверджені належними первинними документами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії" зазначив, що у разі, якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Та обставина, що за січень-лютий 2012 року ТОВ "Аксіома-Логістік" формувало податковий кредит лише позивачу, не свідчить про порушення позивачем податкового законодавства.

Крім цього, суд не приймає покликання відповідача щодо стану ТОВ "Аксіома-Логістік" 9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, позаяк зазначена обставина встановлена на момент проведення перевірки (вересень 2013 року), а відтак знаходиться за межами періоду вчинення досліджуваних господарських операцій (січень-лютий 2012 року) та не впливає на оцінку їх реальності.

На час вчинення господарських операцій з позивачем ТОВ "Аксіома-Логістік" є зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість (а.с.134-137 т.1), що відповідачем не заперечується.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що формування позивачем валових витрат в сумі 108546,15 грн. та податкового кредиту з ПДВ в сумі 4731,9 грн. за господарськими операціями з ТОВ "Аксіома-Логістик" є правомірним, а їх неврахування контролюючим органом - безпідставне.

Висновком судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518 документально не підтверджені висновки акта перевірки від 14.10.2013 № 203/17-117/НОМЕР_2 щодо завищення валових витрат на 108546,15 грн. та податкового кредиту з ПДВ на 4731,9 грн. по ТОВ "Аксіома-Логістик". В зазначеній частині висновки експертів відповідають обставинам справи та дослідженим доказам, судом враховуються.

3) Щодо завищення валових витрат на суму 462626,00 грн., які не підтверджені первинними документами, внаслідок встановленої перевіркою реалізації поліпропіленових мішків, які фактично не придбавались, суд зазначає наступне.

Як встановлено з акта перевірки (арк.10-12 акта, а.с.24-26 т.1) та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, висновок контролюючого органу про обумовлене порушення грунтується на тому, що в ході детального аналізу придбання та реалізації поліпропіленових мішків встановлено, що за перевірений період позивачем було реалізовано мішки, які фактично не придбавалися. При цьому сума завищення валових витрат розрахована відповідачем наступним чином:

кількість мішків, які фактично реалізовано (кількість мішків на початок 2012р. + кількість придбаних мішків згідно з ВМД - кількість реалізованих мішків згідно з первинними документами - кількість мішків на залишках за даними платника) * ціна реалізації мішка з урахуванням витрат на перевезення (середня фактурна вартість одного мішка + середня вартість перевезення одного мішка).

Зазначений висновок відповідача суд вважає неправомірним, а проведений розрахунок - необ'єктивним, з урахуванням такого.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої, продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 139.1 ст.139 Податкового кодексу України установлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати платника податків, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, повинні мати документальне підтвердження.

Відповідно до п.2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.04.2013, разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Всупереч наведеному, в акті перевірки чітко не наведено, в чому полягає порушення позивачем п.138.2, 138.4 ст.138 та п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не зазначено господарських операцій, внаслідок яких здійснено це порушення, не зазначено первинних документів та доказів, що підтверджують порушення, а саме: не зазначені реквізити ВМД, які підтверджують дані акта перевірки про кількість придбаних в 2012 році мішків; не зазначено реквізити первинних документів на відпуск, які підтверджують кількість фактично реалізованих мішків; не зазначено, у який спосіб та на підставі яких документів визначена середня фактурна вартість одного мішка та середня вартість перевезення одного мішка, які закладено в основу розрахунку суми завищення витрат.

Окрім того, за даними інвентаризації товарів на складі №37 від 31.12.2011 та №70 від 31.12.2012, які надавалися під час проведення перевірки, відомості про залишки товарів відмінні від зазначених в акті перевірки (а.с.150,151 т.1).

З огляду на наведене, суд вважає, що розрахунок контролюючим органом суми завищення валових витрат в розмірі 462 626 грн. є необгрунтованим та документально не підтвердженим.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518, експерту на дослідження подані документи, зокрема: вантажні митні декларації, проформи інвойси, внутрішні накладні на оприбуткування товару, інвентаризація товарів на складі №37 від 31.12.2011, інвентаризаційний опис №37 станом на 31.12.2011, інвентаризація товарів на складі №70 від 31.12.2012, інвентаризаційний опис №70 станом на 31.12.2012, видаткові накладні, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за 2012 рік, дослідженням яких документально підтверджується (що відображено в Додатку № 2 до висновку):

- залишок поліпропіленових мішків на початок 2012 року - 628 000 штук;

- придбання поліпропіленових мішків у 2012 році у кількості 4 895 000 штук;

- реалізація (продаж) поліпропіленових мішків у 2012 році - 5 452 163 штук;

- залишок поліпропіленових на кінець 2012 року - 70 837 штук.

Дані щодо залишків поліпропіленових мішків обраної асортиментної групи на початок та кінець 2012 року, кількість придбаних та реалізованих поліпропіленових мішків відповідно до первинних документів, наданих для дослідження, не відповідають даним, зазначеним у таблиці на сторінці 11 акта перевірки від 14.10.2013 №203/17-117/НОМЕР_2, та не відповідають даним первинних документів платника податків. Розбіжності між даними експертного дослідження та даними акта перевірки наведені у таблиці 6 експертного висновку.

Висновком судово-економічної експертизи висновки акта перевірки щодо віднесення до валових витрат витрат непридбаних товарів (без підтверджуючих документів) на 462626,00 грн. документально не підтверджені.

У зв'язку з тим, що вищенаведені висновки акта перевірки (щодо заниження валового доходу та завищення валових витрат) документально не підтверджуються, відповідно й висновок щодо заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 128 218,71 грн. не підтверджується документально.

В обумовленій частині експертний висновок є обгрунтованим, узгоджується з матеріалами справи та встановленими обставинами, судом враховується.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування, не довів порушення позивачем п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.10.2013 №, у зв'язку з чим збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності та застосування штрафних (фінансових) санкцій суд вважає безпідставним. Відтак, позовна вимога про визнання зазначеного податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування підлягає до задоволення.

4) Щодо завищення податкового кредиту на суму 157646,00 грн., яка не підтверджена митними деклараціями, суд зазначає наступне.

Відповідно до п198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно з п.187.8 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 201.12 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, документом, який посвідчує право платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація.

Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов 'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Отже, п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України передбачає для платника податку два способи самостійного виправлення помилок у раніше поданій податковій декларації:

- подання уточнюючого розрахунку за чинною на час такого подання формою;

- зазначення відповідних уточнень показників у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

В ході судового розгляду справи досліджено вантажні митні декларації (а.с.129-198 т.2), по яких сформовано спірний податковий кредит, та податкові декларації позивача з податку на додану вартість, в яких позивачем було задекларовано податковий кредит по зазначених ВМД (а.с.138-149,186-228 т.1, а.с.110,111 т.2).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518, експерту на дослідження надані вантажно-митні декларації за грудень 2011 року, за 2012 рік, за січень 2013 року, податкові декларації з ПДВ з січня по грудень 2012 року з додатками, реєстри виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2011 року, за 2012 рік та січень 2013 року, дослідженням яких підтверджується документально включання ФОП ОСОБА_3 суми ПДВ до складу податкового кредиту по вантажних митних деклараціях частинами та/або в різних періодах звітування з податку на додану вартість, а саме:

- сума податку на додану вартість у розмірі 60457,17 грн. згідно з ВМД №7948 від 07.12.2011 частково включена у грудні 2011 року у сумі 43123,84грн. та у січні 2012 року у сумі 17 333,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 62 968,41 грн. згідно з ВМД №8575 від 20.12.2011 включена до складу податкового кредиту січня 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 63047,30 грн. згідно з ВМД №8682 від 22.12.2011 частково включена до складу податкового кредиту у січні 2012 року в сумі 61280,63 грн. та у лютому 2012 року в сумі 1766,67 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 47475,23 грн. згідно з ВМД №8722 від 23.12.2011 включена до складу податкового кредиту у лютому 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 62844,45 грн. згідно з ВМД №000021 від 04.01.2012 включена до складу податкового кредиту у лютому 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 59799,90 грн. згідно з ВМД №000726 від 06.02.2012 частково включена до складу податкового кредиту у лютому 2012 року в сумі 50299,90 грн. та у березні 2012 року в сумі 9500,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 69758,07 грн. згідно з ВМД №000728 від 06.02.2012 включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 70125,47 грн. згідно з ВМД №001193 від 16.02.2012 включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 64070,34 грн. згідно з ВМД №002586 від 14.03.2012 включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68355,65 грн. згідно з ВМД №002891 від 21.03.2012 частково включена до складу податкового кредиту у березні 2012 року в сумі 63522,32 грн. та у квітні 2012 року в сумі 4833,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 57312,15 грн. згідно з ВМД №003249 від 27.03.2012 включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 62276,05 грн. згідно з ВМД №003292 від 28.03.2012 включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68280,77 грн. згідно ВМД №003992 від 11.04.2012 включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68453,35 грн. згідно з ВМД №004243 від 18.04.2012 частково включена до складу податкового кредиту у квітні 2012 року в сумі 34603,35 грн. та у травні 2012 року в сумі 33850 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 70086,20 грн. згідно з ВМД №004654 від 25.04.2012 включена до складу податкового кредиту у травні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 60167,50 грн. згідно з ВМД №005712 від 18.05.2012 частково включена до складу податкового кредиту у травні 2012 року в сумі 27550,83 грн. та у червні 2012 року в сумі 32616,67 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 70188,62 грн. згідно з ВМД №006344 від 31.05.2012 частково включена до складу податкового кредиту у червні 2012 року в сумі 33688,62 грн. та у липні 2012 року в сумі 36500,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 75330,07 грн. згідно ВМД №007126 від 20.06.2012 включена до складу податкового кредиту у липні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 67767,06 грн. згідно з ВМД №007678 від 04.07.2012 частково включена до складу податкового кредиту у липні 2012 року в сумі 38933,73 грн. та у серпні 2012 року в сумі 28833,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 68752,36 грн. згідно з ВМД №007902 від 09.07.2012 включена до складу податкового кредиту у серпні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 55396,48 грн. згідно з ВМД №008258 від 16.07.2012 включена до складу податкового кредиту у серпні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 78250,53 грн. згідно з ВМД №008674 від 24.07.2012 частково включена до складу податкового кредиту у серпні 2012 року в сумі 33700,53 грн. та у вересні 2012 року в сумі 44550,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 59508,95 грн. згідно з ВМД №010439 від 29.08.2012 включена до складу податкового кредиту у вересні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 66573,01 грн. згідно з ВМД №010726 від 04.09.2012 включена до складу податкового кредиту у вересні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 7977,42 грн. згідно з ВМД №011068 від 11.09.2012 частково включена до складу податкового кредиту у вересні 2012 року в сумі 6077,42 грн. та у жовтні 2012 року в сумі 1900,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 60277,54 грн. згідно з ВМД №013602 від 30.10.2012 частково включена до складу податкового кредиту у жовтні 2012 року в сумі 48277,54 грн. та у листопаді 2012 року в сумі 12000,00 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 27830,99 грн. згідно з ВМД №011069 від 18.09.2012 включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 13033,30 грн. згідно з ВМД №014105 від 07.11.2012 включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 56455,41 грн. згідно з ВМД №014127 від 07.11.2012 включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 58531,09 грн. згідно з ВМД №014325 від 12.11.2012 частково включена до складу податкового кредиту у листопаді 2012 року в сумі 1197,76 грн. та у грудні 2012 року в сумі 57333,33 грн.;

- сума податку на додану вартість у розмірі 60012,85 грн. згідно з ВМД №015653 від 05.12.2012 включена до складу податкового кредиту у грудні 2012 року;

- сума податку на додану вартість у розмірі 29511,99 грн. згідно з ВМД №016088 від 12.12.2012 включена до складу податкового кредиту у грудні 2012 року в сумі 27845,32 грн. та у січні 2013 року в сумі 1666,67 грн.

З врахуванням вищенаведеного, судово-економічною експертизою документально підтверджується включення ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 157646 грн., відображених в рядку Декларації з податку на додану вартість 12.1 "ПДВ сплачене митним органам", які підтверджені митними деклараціями. Висновки акта перевірки щодо завищення податкового кредиту по ПДВ, сплаченому митним органам, на 157 646 грн. документально не підтверджуються.

Вищевказані висновки експертів узгоджуються з матеріалами справи та судом враховуються.

Суд зазначає, що у разі невключення сум податкового кредиту з ПДВ в період подання митної декларації платник податків має право не подавати уточнюючий розрахунок з ПДВ за попередні звітні періоди, а відобразити суму ПДВ в складі податкового кредиту будь-якого наступного звітного періоду, шляхом подачі декларації за цей період, в межах строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивачем при формуванні спірних сум податкового кредиту з ПДВ за 2011 та 2012 рр. положення п.50.1 ст.50 та ст.102 Податкового кодексу України дотримано. Крім цього, податкове законодавство не містить прямої заборони "розбивати" суми ПДВ з ВМД та відносити їх частинами до податкових декларацій з ПДВ різних періодів. Окрім цього, така "розбивка" сум ПДВ з ВМД та включення їх частинами до податкових декларацій з ПДВ різних періодів не призвела до завищення суми податкового кредиту чи до заниження податкових зобов'язань з цього податку.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 157646,00 грн. не підтверджений належними та допустимими доказами та спростовується матеріалами справи.

5) Щодо завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 80602,00 грн. суд зазначає наступне.

Як встановлено з акта перевірки та пояснень представника відповідача, висновок контролюючого органу про обумовлене порушення грунтується на тому, що до перевірки не було надано накладних на реалізацію, актів списання матеріалів чи інших документів, що підтверджують факт використання в підприємницькій діяльності товару, який не реалізований та станом на 31.12.2012 відсутній на залишках. Таким чином, оскільки даний товар не був призначений для реалізації чи використання в господарській діяльності платника, то сума податку на додану вартість в розмірі 80601,83 грн., сплаченого у зв'язку з таким придбанням, не включається до складу податкового кредиту.

Слід зазначити, що такі висновки контролюючого органу суперечать положенням п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, відповідно до якого право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім цього, в порушення Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.04.2013, в акті перевірки фактична реалізація поліпропіленових мішків, внаслідок якої завищено податковий кредит на суму 80602,00 грн. (таблиця на арк.22 акта, а.с.36 т.1) визначена відповідно до кількісного обліку без посилання:

- на первинні документи обліку, за даними яких визначено залишки мішків на початок періоду;

- на первинні документи обліку, за даними яких визначена фактична реалізація поліпропіленових мішків;

- на первинні документи обліку, за даними яких визначено залишки мішків на кінець періоду;

- на розрахунок та на первинні документи, на підставі яких визначена середня фактурна вартість одного мішка та середня вартість перевезення одного мішка.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 28.11.2014 № 7517-7518, експерту на дослідження подані документи, зокрема вантажні митні декларації, проформи інвойси, внутрішні накладні на оприбуткування товару, інвентаризація товарів на складі №37 від 31.12.2011, інвентаризаційний опис №37 станом на 31.12.2011, інвентаризація товарів на складі №70 від 31.12.2012, інвентаризаційний опис №70 станом на 31.12.2012, видаткові накладні, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за 2012 рік, дослідженням яких документально підтверджується (що відображено в Додаток № 3 до висновку):

- залишок поліпропіленових мішків на початок 2012 року -233 505 штук;

- придбання поліпропіленових мішків у 2012 році - 3 975 000 штук;

- реалізація (продаж) поліпропіленових мішків у 2012 році - 4 064 171 штук;

- залишок поліпропіленових на кінець 2012 року - 144 334 штук.

Дані щодо залишків поліпропіленових мішків обраної асортиментної групи на початок та кінець 2012 року, кількість придбаних та реалізованих поліпропіленових мішків відповідно до первинних документів, наданих для дослідження, не відповідають даним, зазначеним у таблиці на сторінці 22 акта перевірки, розбіжності між даними експертного дослідження та даними акта перевірки наведені у таблиці 8 експертного висновку.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, дані, зазначені в акті перевірки, щодо кількості залишку мішків на початок 2012 року, кількості придбання мішків протягом 2012 року, кількості продажу мішків у 2012 році, та дані про відсутність поліпропіленових мішків на залишках та використання мішків не у господарській діяльності підприємця документально не підтверджуються.

Таким чином, висновки акта перевірки щодо завищення податкового кредиту у зв'язку з невикористанням ТМЦ в господарський діяльності, на 80601,83 грн. експертами документально не підтверджені.

В ході судового розгляду відповідачем належні та допустимі докази, які б підтверджували виявлене порушення, до справи не надані, а судом такі обставини не встановлені.

У зв'язку з тим, що висновки акта перевірки щодо завищення податкового кредиту в цілому документально не підтверджені, відповідно й висновок про заниження ФОП ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 290298,00 грн. документально не підтверджується.

Зазначені висновки судово-економічної експертизи є обгрунтованими, відповідають обставинам справи та дослідженим доказам, судом враховуються.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування, не довів порушення позивачем п.187.8 ст.187, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.10.2013 №, у зв'язку з чим збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій суд вважає безпідставним. Відтак, позовна вимога про визнання зазначеного податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування підлягає до задоволення.

Таким чином, адміністративний позов слід задовольнити в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що при пред'явленні адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. (а.с.2 т.1); за проведення судово-економічної експертизи позивачем сплачено 7400,00 грн. (а.с.56 т.3).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України судові витрати суд присуджує на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 28.10.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 435447,00 грн., у тому числі за основним платежем на 290298,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 145149,00 грн.; від 28.10.2013 № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 192328,07 грн., у тому числі за основним платежем на 128218,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 64109,36 грн.

Присудити на користь позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 із Державного бюджету України судові витрати в загальній сумі 7887,20 грн., у тому числі судовий збір у розмірі 487,20 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 7400,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.