Справа № 826/4060/14
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/800/46343/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року

у справі № 826/4060/14

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» (далі - ПІІ «Лукойл-Україна»; позивач) звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - МГУ Міндоходів - ЦО з ОВП; відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12 березня 2014 року та № від 12 березня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з ПІІ «Лукойл-Україна» судовий збір у розмірі 4 384,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року апеляційну скаргу ПІІ «Лукойл-Україна» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року скасовано та прийнято нову - про задоволення адміністративного позову. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 12 березня 2014 року та № від 12 березня 2014 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року.

Крім того, МГУ Міндоходів - ЦО з ОВП заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - МГУ Міндоходів - ЦО з ОВП на Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПІІ «Лукойл-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з Публічним акціонерним товариством «Універсал-Агро» за грудень 2011 року, січень - червень 2012 року, за результатами якої складено акт № 216/28-10-41-20/30603572 від 27 лютого 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2014 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 48 885 511,00 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 12 березня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 14 673 783,00 грн. (9 782 520,00 грн. - основний платіж, 4 891 260,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення підприємством пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні нафтопродуктів у ПАТ «Універсал-Агро» за договором поставки № 14-12-11 від 14 грудня 2011 року з огляду на непідтвердження реального здійснення господарських операцій, яке контролюючим органом мотивоване ненаданням позивачем на перевірку додаткових угод та заявок, складання яких обумовлено пунктом 2.1.1 договору поставки № 14-12-11 від 14 грудня 2011 року, а також невідповідністю відомостей, зазначених у накладних на залізничне перевезення нафтопродуктів, тим, що узгоджені сторонами спірного правочину.

Відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд першої інстанції підтримав позицію МГУ Міндоходів - ЦО з ОВП та дійшов висновку про недоведеність позивачем реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи адміністративний позов, вказав про правомірність формування ПІІ «Лукойл-Україна» даних податкового обліку в даній ситуації, оскільки подана ним первинна документація чітко відображає здійснені з контрагентом господарські операції.

Колегія суддів вважає висновки як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції передчасними, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому варто враховувати, що обов'язок довести правомірність та обґрунтованість сформованих даних, у тому числі шляхом подання документів, які відповідають критеріям, наведеним у статті 9 Закону № 996-XIV, належить саме позивачу у справі. Крім того, відповідні документи повинні відображати достовірну інформацію та підтверджувати реальність виконаних операцій.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Відтак, в розглядуваній ситуації, з урахуванням специфіки товару (нафтопродукти), що був предметом укладеного позивачем з контрагентом договору поставки № 14-12-11 від 14 грудня 2011 року, суду слід звернуту особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення спірних господарських операцій, зокрема, достеменно встановити (з огляду на невідповідність відомостей, зазначених у накладних на залізничне перевезення нафтопродуктів, тим, що узгоджені сторонами договору № 14-12-11 від 14 грудня 2011 року), яким чином транспортувався товар.

Крім того, варто з'ясувати порядок приймання позивачем нафтопродуктів від постачальника з урахуванням вимог Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерством палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04 червня 2007 року № 271/121, та Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155.

Також, суду, з огляду на вимоги статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно надати правову оцінку поясненням голови правління ПАТ «Універсал-Агро» ОСОБА_3 про те, що він не пам'ятає операцій з ПІІ «Лукойл-Україна», отриманим в рамках кримінального провадження № 0000093 щодо вчинення службовими особами позивача кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, та висновку експерта № 261 від 15 липня 2014 року, згідно з яким підписи від імені ОСОБА_3 в первинних документах, наданих на підтвердження господарських операцій між ПАТ «Універсал-Агро» та ПІІ «Лукойл-Україна», виконано іншою особою. Адже, обставини, на які посилається податковий орган на обґрунтування відсутності реального характеру проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на витрати та податковий кредит за розглядуваними поставками.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників його правонаступником - Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управлінням Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.