Справа № 817/2549/14
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербаков В.В.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"31" березня 2015 р. Справа № 817/2549/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

при секретарі Подолянчук Л.С. ,

за участю сторін:

прредставників позивача - Голуб В.А., Лукомського С.С., представника відповідача Ганова О.О., представників третіх осіб- ОСОБА_7., ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "11" грудня 2014 р. у справі за позовом Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя до Голови Рівненської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування розпорядження ,

ВСТАНОВИВ:

Релігійна громада Церкви ЄХБ м.Костополя звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Голови Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 23.06.2014 року №249 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що при поділі земельної ділянки, яка була закріплена за колишньою дільничною лікарнею с.Мирне, між власниками окремих приміщень, загальний проїзд та загальний двір були залишені у комунальній власності, оскільки в силу положень п. "а" ч.4 ст. 83 Земельного кодексу України землі загального користування належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 лютого 2014 року до Рівненської облдержадміністрації звернувся гр. ОСОБА_6 із заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1153 га, яка розташована на території Мирненської сільської ради (за межами заселеного пункту) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності.

Розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 23 червня 2014 року №249 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано дозвіл гр. ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1153 га, яка розташована на території Мирненської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності (а.с.48).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні названої вище заяви гр. ОСОБА_6 дотримався положень ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України та додав необхідні документи. Підтвердження чого є заява гр. ОСОБА_6 з переліком доданих документів (а.с. 49,73,74,88-89, 91,92).

Також, з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Мирненської сільської ради, Костопільського району, Рівненської області за межами населених пунктів поблизу села Мирне. Дана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності та обліковується землями запасу за межами населених пунктів Мирненської сільської ради. Підтвердженням чого є пояснення представників сторін, викопіювання з плану землекористувань та довідка з державної статистичної звітності від 13.11.2013 року №429 (а.с. 88, 90).

Згідно з ст. 122 Земельного Кодексу України до повноважень обласної державної адміністрації належить вирішення питань щодо надання земельних ділянок із земель державної власності у користування за межами населених пунктів для всіх потреб.

З огляду на обумовлені обставини справи, до повноважень Рівненської обласної державної адміністрації належить розгляд заяв, клопотань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на території Мирненської сільської ради (за межами заселеного пункту).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В ході розгляду апеляційної скарги, позивачем не надано та не зазначено жодних законодавчих підстав, перелічених у ст. 118 Земельного кодексу України, для надання гр. ОСОБА_6 відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Не здобуто таких доказів і судом першої та апеляційної інстанції.

Стосовно ж посилань, позивача що спірним розпорядження створюються перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою, то як вбачається з листа Головного управління Дерземагентства у Рівненській області (а.с. 108), комісією у складі представника Управління Дерземагентства у Костопільському районі, спеціаліста- землевпорядника та голови Мирненської сільської ради 05.08.2014 року з виїздом на місце було обстежено спірну земельну ділянку в присутності представника позивача. В ході обстеження названої ділянки встановлено, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_6, розробленому ПП "Костопільземпроект", межі земельної ділянки, що планується до відведення ОСОБА_6 не порушують меж земельної ділянки позивача. До земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача проїзд (прохід) можливий з трьох сторін: із західної по вул. Омельяненка, з північної та східної - по землях загального користування (а.с. 108). Підтвердженням викладених обставин також є проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_6, розроблений ПП "Костопільземпроект" (а.с.108-131), акт приймання- передачі межових знаків на зберігання від 21.10.2014року (а.с. 132) протокол засідання комісії з питань вирішення земельних спорів від жовтня 2014 року (а.с. 133), схема прив'язки межових знаків (а.с. 134), висновок про погодження проекту землеустрою (а.с.137).

Також, в ході слухання апеляційної скарги, суду апеляційної інстанції представником позивача було надано завдання позивача на розроблення містобудівної документації та містобудівне обґрунтування розміщення земельної ділянки для реконструкції належних позивачу приміщень. Зазначена містобудівна документація розроблена за замовленням позивача, погоджена начальником відділу архітектури та житлового комунального господарства, начальником відділу земельних ресурсів, начальником управління культури та туризму облдержадміністрації, заступником начальника відділу Державного управління охорони навколишнього природного середовища та затверджена 14.11.2011року позивачем. З названої документації вбачається, що при наданні завдання на розробку містобудівної документації позивач самостійно визначив, а в подальшому у складі містобудівної документації погодив, що під'їзд до належної йому земельної ділянки буде здійснюватись із вул. Омельяненка через існуючий проїзд північний із відповідним вимощенням території. Із схеми використання земельної ділянки, що є додатком до містобудівної документації вбачається, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою гр. ОСОБА_6 на земельну ділянку (позначеному на плані позначена літ-А) не чинить позивачу перешкод у користуванні належними йому приміщеннями та не перекриває проїзд (прохід) позивачу до належної йому земельної ділянки. Відтак, доводи позивача про порушення його права доступу до належної йому земельної ділянки та приміщень в ході розгляду апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Стосовно ж доводів позивача про неможливість використання позивачем спірної ділянки для ведення особистого селянського господарства через наявність на ній твердого покриву, то колегією суддів враховано, що Законом України "Про особисте селянське господарство" визначено порядок ведення особистого селянського господарства, який включає не лише вирощування сільськогосподарських культур, але і виробництво, переробку, споживання та реалізацію сільськогосподарської продукції.

Відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара

Згідно із приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 43 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Однак, доводи апеляційної скарги та зібрані у справі докази не підтверджують обставин щодо порушення оскаржуваним актом прав позивача.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що системний аналіз наведених вище норм права та ст. ст. 116, 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи оренду, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "11" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Релігійна громада Церкви ЄХБ м.Костополя вул. Симоненка,26,м.Костопіль,Рівненська область,35000

3- відповідачу/відповідачам: Голова Рівненської обласної державної адміністрації м-н. Просвіти,1,м.Рівне,33000

4-третій особі: ОСОБА_6 - АДРЕСА_1