Справа № 2а-1147/11/2409
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-1147/11/2409 Головуючий у 1-й інстанції: Дідух Д.В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

17 березня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області на постанову Путильського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2008 року позивач звернувся до Путильського районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області про поновлення пропущеного строку; перерахунок пенсії з урахуванням підвищення до пенсії як дитині війни за період з січня 2006 року та в майбутньому.

Постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2009 року позов задоволено частково: відновлено пропущений строк за період з липня 2007 року; зобов'язано відповідача провести доплату до пенсії позивачу за період з липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в сумі 2274, 72 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2010 року постанову Путильського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2009 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано бездіяльність протиправною; зобов'язано відповідача провести нарахування і виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, з 01.01.2009 року до 31.01.2009 року включно, із урахуванням вимог ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та проведених виплат за вказані періоди.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.09.2011 року постанову Путильського районного суду Чернівецької області від 12 березня 2009 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18жовтня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Постановою Путильського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 009.07.2007 року по 31.01.2009 року та в подальшому.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Путильського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повноважних представників до суду не направили, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни в розумінні статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" він має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Однак, вказана соціальна допомога позивачу виплачується у значно меншому розмірі, ніж передбачено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є всі, передбачені Законом, підстави для задоволення позовних вимог в таких межах.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті позовних вимог, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 року, згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до його пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем не проводилось. Всупереч положенням вищенаведеної норми права позивачу щомісячне підвищення до пенсії виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

В свою чергу, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу відносно постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, що дає підстави зробити висновок про неправомірність виплати відповідачем щомісячного підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Таким чином, виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., а також обставин адміністративної справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії в розмірі, встановленому статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального та процесуального права в частині визначення періоду захисту порушеного права позивача, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Прикінцеві положення Закону України "Про соціальний захист дітей війни" цей Закон набирає чинності з 1 січня 2006 року.

В подальшому, пунктом 17 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Однак, Законом України від 19 січня 2006 року N 3367-1V "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" пункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом 7 статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6 - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Цей Закон був опублікований 22 березня 2006 року, а тому набрав чинності 2 квітня 2006 року.

Тобто, з 02 квітня 2006 року стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Разом з тим, з аналізу норм чинного на той момент законодавства України, такі умови не настали.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік", зокрема пунктом 12 статті 71, було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та статтею 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рн/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону.

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Тобто з часу прийняття цього рішення у позивача відновилось право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, ігноруючи зазначені норми матеріального права, не здійснив це підвищення пенсії, чим порушив указане право позивача.

Що стосується нарахування підвищення до пенсії за 2008 рік, то Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зокрема підпунктом 2 пунктом 41 Розділу II, були внесені зміни у статтю 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10- рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнані неконституційними положення підпункту 2 пункту 41 Розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо змін, унесених до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2009 рік Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" не зупинялась.

Разом з тим, за приписами статті 99 КАС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 22.05.2008 року по 26.01.2009 року (дата звернення до суду з адміністративним позовом).

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково зобов'язав відповідача виплачувати таку пенсію в подальшому.

Позивач просить виплачувати їй пенсію в такому розмірі надалі.

Однак, судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області задовольнити частково.

Постанову Путильського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області про перерахунок пенсії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_2 державної соціальної допомоги як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Путильському районі Чернівецької області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 26 січня 2009 року, з урахуванням проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.