Справа № 806/4068/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"26" березня 2015 р. Справа № 806/4068/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі Ковальчук А.О. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" грудня 2014 р. у справі за позовом Любарського споживчого товариства Любарської райспоживспілки до Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області визнання нечинними податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Любарське споживче товариство Любарської райспоживспілки звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати нечинними податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Любарському районі від 06.08.2009 №/0 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 58956,00 грн., з яких 41707,00 грн. - основний платіж та 17249,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, та податкове повідомлення-рішення № /0 від 06.08.2009, яким визначено податкове зобов'язання з додану вартість в розмірі 855,00 грн., з яких 570,00 грн. - основний платіж та 285,00 грн. - за штрафні (фінансові) санкції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки про порушення позивачем пп.4.1.1 п.4.1 ст.4, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, абз.4 пп.5.3.9, пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а також пп.7.4.4 п. 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" є помилковими. Вважає, що Законами України "Про кооперацію" та "Про споживчу кооперацію" не зобов'язано споживчі товариства встановлювати фіксовані статутний та пайовий фонди (капітали), у зв'язку з чим немає необхідності, при надходженні від членів споживчого товариства пайових внесків, вносити зміни до Статуту товариства. Тому, пайові внески не є фінансовою допомогою і відповідно не підлягають оподаткуванню податком на прибуток. Таким чином, вважає, що позивач правомірно не включив до складу валових доходів суму пайових внесків в розмірі 72955,00 грн. Також, не заслуговують на увагу висновки податкового органу про те, що сума 3883,00 грн. - є фінансовою допомогою від Любарського кооперативного ринку і, безпідставно не включена до валових доходів звітного періоду, оскільки дана сума є сумою податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету. Зазначає, що дана сума податку була відображена в уточнюючому розрахунку до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2007 року та сплачена до бюджету. Крім того, позивачем надано до перевірки усі первинні документи, які підтверджують законність здійснення господарських операцій, пов'язаних з орендою транспортних засобів та транспортних витрат. Також, зазначає, що суми списаних крадіжок минулих років в розмірі 2851,00 грн. до валових витрат до декларації на прибуток за 2007 рік та ПДВ в сумі 570,00 грн. до декларації з ПДВ за грудень 2007 р. Товариством не включались, списання даних сум підтверджується документами бухгалтерського обліку. З огляду на викладене, вважає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.10.2009р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2011р. у задоволенні позову Любарського споживчого товариства Любарської райспоживспілки до Державної податкової інспекції у Любарському районі про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень № /0 від 06.08.2009 та №/0 від 06.08.2009 - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.08.2014р. замінено в даній справі відповідача - Державну податкову інспекцію у Любарському районі Житомирської області її правонаступником - Чуднівською міжрайонною державною податковою інспекцією. Касаційну скаргу Любарського споживчого товариства Любарської райспоживспілки задоволено частково. Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2010 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 р. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2 а.с. 104-107).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Любарському районі від 06.08.2009 № /0 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем - 19923,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 7943,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Любарському районі від 06.08.2009 № /0.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодилась з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що у період з 13.07.2009р. по 07.07.2009р. посадовими особами державної податкової інспекції у Любарському районі (правонаступником якої є Чуднівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області) проведено планову виїзну перевірку Любарського споживчого товариства Любарської райспоживспілки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 по 31.03.2009, за результатами якої було складено акт №10/23-01/01750016 від 27.07.2009 (том 1 а.с. 9-27).

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано наступні порушення:

1) пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, абзацу 4 пп. 5.3.9, пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 335/94-ВР (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, всього в сумі 41707,00 грн., у тому числі за 2007 рік в сумі 8861,00 грн., 2008 рік в сумі 29563,00 грн., 2009 рік в сумі 3193,00 грн.;

2) пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 570,00 грн, у тому числі за грудень 2007 року - 570,00 грн.

На підставі акта перевірки, 06.08.2009 ДПІ в Любарському районі прийняті податкові повідомлення-рішення:

1)№/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств сумі 58956,00 грн., з яких 41707,00 грн. - основний платіж та 17249,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

2)№ /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку додану вартість в розмірі 855,00 грн., з яких 570,00 грн. - основний платіж та 285 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Однією з підстав для донарахування відповідачем податкового зобов'язання з податку на прибуток, стало те, що за 2008 рік Любарським споживчим товариством було проведено списання пайового фонду (грошових внесків пайовиків) в сумі 72955,00 грн. без проведення розрахунків з пайовиками, а суму списаного пайового фонду, в порушення пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", - не включено до бази оподаткування податком на прибуток.

З такими висновками відповідача колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про споживчу кооперацію" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживча кооперація в Україні - це добровільне об'єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.

Положеннями статті 2 Закону України "Про кооперацію" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено наступні терміни:

споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів.

пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки;

пайовий фонд - фонд, що формується із пайових внесків членів кооперативу при створенні кооперативу і є одним із джерел формування майна кооперативу;

неподільний фонд - обов'язковий фонд, що формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу і не підлягає розподілу між пайовиками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про кооперацію" діяльність кооперативу регулюється його статутом. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов'язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов'язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов'язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю.

Статут може містити інші пов'язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України "Про споживчу кооперацію", основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Частинами 3, 6 статті 9 Закону України "Про споживчу кооперацію" передбачено, що власність споживчих товариств утворюється з внесків їх членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, послуг, цінних паперів та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством.

Суб'єктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також юридичні особи, частка яких у власності визначається відповідними статутами.

Статтею 12 Закону України "Про споживчу кооперацію" визначено, що доходи споживчих товариств та їх спілок формуються за рахунок коштів, одержуваних в результаті господарської діяльності, продажу цінних паперів та інших надходжень. Після платежів у бюджет та інших обов'язкових відрахувань прибуток розподіляється загальними зборами членів споживчого товариства (зборами уповноважених) та радами відповідних спілок згідно з їх статутами.

Споживчі товариства, спілки та їх підприємства самостійно або на договірних засадах встановлюють вільні ціни і тарифи на продукцію виробничо-технічного призначення, сировину, сільгосппродукцію і товари народного споживання, що виробляються і закуповуються ними, надані послуги виходячи з попиту і пропозицій, за винятком продукції, товарів і послуг, на які передбачено державне регулювання цін і тарифів.

Згідно статті 20 Закону України "Про кооперацію", неподільний фонд створюється в обов'язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу. Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу.

Постановою четвертих зборів Ради Укоопспілки дев'ятнадцятого скликання від 24.01.2007р. затверджено Положення про неподільний фонд споживчого товариства, яким встановлено порядок створення і джерела формування неподільного фонду споживчого товариства, його призначення та використання.

Так, пунктами 3.1, 3.2 Положення встановлено, що неподільний фонд споживчого товариства створюється за рішенням загальних зборів членів споживчого товариства або уповноваженого ними органу. Основними джерелами формування неподільного фонду споживчого товариства є:

- вступні внески членів (асоційованих членів) споживчого товариства;

- відрахування від доходу споживчого товариства, які проводяться у порядку і розмірах, визначених нормативними актами Укоопспілки та статутом споживчого товариства;

- неподільний фонд споживчого товариства, який перейшов від іншого споживчого товариства при його реорганізації, ліквідації;

- інші надходження, незаборонені законодавством України, зокрема неподільна частина статутного фонду (капіталу) споживчого товариства, невитребувані колишніми членами (асоційованими членами) споживчого товариства протягом трьох років обов'язкові пайові внески і нараховані на них виплати на паї.

Відповідно до пункту 13 статуту Любарського споживчого товариства Любарської райспоживспілки, державну реєстрацію якого проведено 21.11.2006 (том 2 а.с. 129-147), у разі смерті члена споживчого товариства незатребувані його спадкоємцями в установлені чинним законодавством строки пайові та інші внески, частка в майні споживчого товариства та нараховані на них дивіденди підлягають зарахуванню до статутного капіталу споживчого товариства до можливого затребування.

Таким чином, термін повернення пайових внесків, ані Законами України "Про кооперацію" та "Про споживчу кооперацію", ані статутом Любарського споживчого товариства Любарської райспоживспілки не обмежений.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що при відображенні отриманого внеску в податковому обліку слід виходити з того, що в обмін на отриманий внесок пайовику передаються корпоративні права.

Так, пунктом 1.8 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що корпоративні права - право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах.

Згідно пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до підпункту 4.2.5 пункту 4.5 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не включаються до складу валового доходу суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи.

Наведені положення законодавства дають підстави для висновку про те, що при визначенні об'єкта оподаткування не враховуються у складі доходу споживчого товариства пайові внески, отримані від членів кооперативу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем при списанні пайового фонду (грошових внесків пайовиків) в сумі 72955,00 грн. за 2008 рік правомірно не включено до складу валових доходів суму списаних пайових внесків.

Також, підставою для донарахування відповідачем податкового зобов'язання з податку на прибуток, стало те, що товариством не включено до валових доходів звітного періоду отриману поворотну фінансову допомогу від Любарського кооперативного ринку в розмірі 3883,00 грн. У акті перевірки, в апеляційній скарзі відповідач акцентує увагу на тому, що договір про надання поворотної фінансової допомоги відсутній, кошти надійшли в касу підприємства за прибутковими касовими ордерами.

Підпунктом 1.22.2 пункту 1.22 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Судами встановлено, що протоколом зборів уповноважених членів Любарського споживчого товариства від 26.12.2006р., постанови правління Любарської районної спілки споживчих товариств №46 від 26.12.2006р., Любарським споживчим товариством було передано як внесок до статутного капіталу Любарського кооперативного ринку магазини сіл Озерне, Карань, вартістю 23302,00 грн. (том 1 а.с. 28, 29).

Фактично, відбувся умовний продаж основних фондів і сума 3883,00 грн. є сумою податку на додану вартість (20% від 23302,00 грн.).

Після повернення Любарським кооперативним ринком 3883,00 грн. суми податку на додану вартість , Любарським споживчим товариством у січні 2008 року було сплачено дану суму до бюджету та подано до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (том 1 а.с. 36) до декларації з податку на додану вартість за грудень 2007 року.

Відтак, помилковими є висновки податкового органу про те, що сума 3883,00 грн. є поворотною фінансовою допомогою, отриманою позивачем від Любарського кооперативного ринку, а тому нарахування відповідачем податкового зобов'язання з податку на прибуток з цієї підстави - є протиправним.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком відповідача, що позивачем в порушення приписів пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у грудні 2007 року включено до складу валових витрат суми списаних крадіжок минулих років (1996, 1997, 1998, 1999 роки) розміром 2851,00 грн., та в порушення пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" включено до складу податкового кредиту 570,00 грн. ПДВ із списаних крадіжок минулих років та зазначає наступне.

Так, пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.3.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", не включаються до складу валових витрат витрати на: потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 5.4.4 цієї статті). Обмеження частини другої цього підпункту не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерей, участь в азартних іграх; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених пунктами 5.6 і 5.7 цієї статті, та в інших випадках, передбачених нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 7.4.1 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Пунктом 7.4.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Таким чином, наведені положення Законів України "Про оподаткування прибутку підприємств" та "Про податок на додану вартість" встановлюють, що визначальною умовою для формування як валових витрат так і податкового кредиту є придбання матеріальних/нематеріальних активів для їх використання у своїй господарській діяльності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що суми списаних крадіжок минулих років не були включені позивачем ані до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2007 рік, ані до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2007 року.

Зокрема, з реєстру отриманих та виданих податкових накладних (том 1 а.с. 195-201) вбачається які саме чинники стали підставою для формування доходу та податкового кредиту за грудень 2007 року, і дані реєстру відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2007 року (том 1 а.с. 34-35).

Отже, висновки акту перевірки про включення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту за грудень 2007 року сум списаних крадіжок минулих років не знайшли свого документального підтвердження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Любарському районі від 06.08.2009 № /0 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем - 19923,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій - 7943,00 грн. та №/0 про збільшення податкового зобов'язання з податку додану вартість в розмірі 855,00 грн., (де 570,00 грн. - основний платіж та 285,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та суперечать встановленим обставинам справи та постановив рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чуднівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "27" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Любарське споживче товариство Любарської райспоживспілки вул. Леніна,8,смт. Любар,Житомирська область,13100

3- відповідачу: Чуднівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Леніна,132,смт.Чуднів,Житомирська область,13200

- ,