Справа № 802/318/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

24 березня 2015 р. Справа № 802/318/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_4.,

третьої особи: Ткач Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до відділу Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фермерське господарство "Україна", реєстраційна служба Калинівського районного управління юстиції Вінницької області

про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації правочину,-

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до відділу Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фермерське господарство "України", реєстраційна служба Калинівського районного управління юстиції Вінницької області про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відділом Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області протиправно, не здійснивши перевірки відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також за відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, здійснено реєстрацію договору оренди землі від 27.08.2012 щодо земельної ділянки, розташованої на території Лисоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, площею 1,5637 га. Оскільки, вказані обставини порушують права ОСОБА_3, тому остання змушена була звернутись до суду з позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити на підставах та в межах заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення і заяву, у якій просив розгляд даної адміністративної справи провести без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ФГ "Україна" щодо позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, пославшись при цьому, на законність та обґрунтованість дій відділу Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області щодо реєстрації договору оренди від 27 серпня 2012 року.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області в судове засідання також не з`явився, уповноваженого представника не направив, про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Частина 4 статті 122 КАС України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч.2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе провести розгляд вказаної справи за вказаною явкою сторін.

Як свідок в судовому засіданні була допитана ОСОБА_3, яка пояснила, що при отриманні паю в бухгалтерії ФГ Україна» їй стало відомо про існування договору оренди землі, якій укладено ФГ «Україна» з нею терміном на 15 років. Вона обурена такими зухвалими діями з боку посадових осіб ФГ «Україна», ніколи договір оренди землі від 27.12.2012 ОСОБА_3 не підписувала, вважає, що третя особа ФГ «Україна» скористались її документами (копією паспорту, копією державного акту на землю) і зареєстрували цей договір у відповідача, ніяких документів, листів від ФГ «Україна» на її адресу не надходили і такі випадки у селі є непоодинокі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 14.12.2007, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,5637га, кадастровий номер, НОМЕР_2, розташованої на території Лисоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Як убачається із матеріалів справи, 10.02.2008 між позивачем (надалі - орендодавець) та фермерським господарством "Україна" (надалі - орендар) укладено договір оренди землі №96, за яким земельна ділянка загальною площею 1,5637 га на території Лисоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області передана орендарю, зі строком оренди 5 років (а.с. 14-15).

В подальшому, між ОСОБА_3, як орендодавцем та фермерським господарством "Україна" як орендарем укладено договір оренди землі від 27.08.2012 б/н, у відповідності до якого земельна ділянка, розташована на території Лісоволисіївської сільської ради площею 1,5637, кадастровий номер НОМЕР_2, надається в оренду орендарю строком на 15 років (а.с. 12-13). З урахуванням чого, 27.11.2012 відповідачем було внесено запис до книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою (а.с. 66-68).

На думку позивача, відділом Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області реєстрація договору оренди землі від 27.08.2012 року вчинена необґрунтовано, без перевірки відомостей щодо земельної ділянки, зазначені в реєстраційній картці та договорі оренди, відтак ОСОБА_3 змушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Статтею 2 Земельного кодексу України закріплено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Аналогічно ст. 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно до ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи, а орендарями земельних ділянок, згідно зі ст. 5 Закону України "Про оренду землі" є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди, що передбачає ч. 4. ст. 124 Земельного кодексу України.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавств, що визначено ст. 13 Закону України "Про оренду землі".

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавцем надано право фізичним особам передавати в оренду земельні ділянки, що перебувають у їх власності. Право оренди в такому випадку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору оренди, укладеного між позивачем (далі - орендодавець) та фермерським господарством "Україна" (далі - орендар) за №96 від 10.02.2008, за орендарем виникло право оренди на земельну ділянку, розташовану на території Лисоволисіївської сільської ради Калиновського району Вінницької області площею 1,5637га, кадастровий номер НОМЕР_2. Про що у Державному реєстрі вчинено запис від 21.05.2008 за №96.

У відповідності до п. 8 вказаного Договору, його укладено на 5 років. Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.21).

Тобто, до моменту закінчення зазначеного договору, а саме у строк до 10.02.2013 ФГ "Україна" зобов'язаний повернути земельну ділянку позивачу, або надіслати повідомлення про наміри подовжити договір. Як встановлено судом, ніяких повідомлень-листів на адресу ОСОБА_3 третьою особою не направлялись.

Прикінцеві положення договору оренду від 10.02.2008 також передбачають, що договір набирає чинності після підписання сторонам та його державної реєстрації. Не від'ємними частинами договору є план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренда, проект відведення земельної ділянки у випадках передбачених законодавством.

В подальшому між ОСОБА_3, як орендодавцем та фермерським господарством "Україна" як орендарем укладено договір оренди землі від 27.08.2012 б/н, у відповідності до якого земельна ділянка, розташована на території Лісоволисіївської сільської ради площею 1,5637, кадастровий номер НОМЕР_2, надається в оренду орендарю строком на 15 років. З урахуванням чого, 27.11.2012 відповідачем було внесено запис до книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з того, що відповідно до п. 1 ч. 2. ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Процедура реєстрації права власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та права оренди земельної ділянки визначена "Тимчасовим порядком державного реєстру земель" затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 за №174 (Тимчасовий порядок), пункту 2 якого закріплено, що державний реєстратор та відповідний територіальний орган Держкомзему після отримання реєстраційної справи з обмінним файлом, здійснюють процедуру перевірки та приймання обмінного файлу, у тому числі, порівняння з технічною документацією. У разі відповідності обмінного файлу відомостям, які наведено в технічній документації, та вимогам до структури, змісту та формату обміну даними, за результатами перевірки та приймання реєстратором робиться відмітка на титульному аркуші технічної документації про приймання обмінного файлу, після чого заповнюється реєстраційна картка.

Після проведення перевірки даних, які містяться в даному випадку в договорі оренди, державний реєстратор, відповідно до пункту 2.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, вносить запис про державну реєстрацію до відповідного розділу Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, про що до реєстраційної картки державним реєстратором вносяться відомості про державну реєстрацію. Після внесення відомостей про державну реєстрацію до реєстраційної картки вона засвідчується підписом керівника з зазначенням прізвища й ініціалів та печаткою оператора (реєстратора). Після цього відомості з реєстраційної картки державний реєстратор вносить до бази даних АС ДЗК.

Тобто, державний реєстратор зобов'язаний перевірити відомості щодо земельної ділянки, зазначені в реєстраційній картці та договорі оренди, і лише потім внести запис до Книги реєстрації.

В контексті встановлених обставин, суд зазначає, що відповідач при реєстрації в Книзі реєстрації договору оренди від 27.08.2012, укладеного між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Україна", не перевірив, чи право оренди на земельну ділянку зареєстровано чи ні, оскільки на момент його реєстрації строк дії договору оренди від 10.02.2008, укладений між тими з сторонами щодо того ж об'єкта оренди, не закінчився та був чинним.

Відповідно до ч.6 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо заявлене право вже зареєстроване. В такому випадку відмова в державній реєстрації прав позбавляє особу права реєструвати договори оренди землі.

Судом встановлено, що відділом Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області не дотримано обов'язку в частині встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, внаслідок чого, останнім вчинено дії, що суперечать нормам чинного законодавства.

На підставі викладеного, вимога позивача щодо визнання протиправними дій відповідача, які полягали у здійсненні державної реєстрації договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Україна" 27.08.2012, зареєстрованим у відділі Держземагентства у Калинівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.11.2012 № 06237, підлягає задоволенню.

Окрім того, зважаючи на протиправність зазначених вище дій відповідача, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_3 буде зобов'язання скасування реєстрації договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та ФГ "Україна" 27.08.2012, зареєстрованим у відділі Держземагентства у Калинівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.11.2012 №06237.

Так, ч.1 ст. 2 КАС України закріплює, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Під діями суб'єкта владних повноважень розуміють активну поведінку суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Окремо необхідно звернути увагу, що відповідачем в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, не доведено правомірність прийняття свого рішення, адже жодних належних доказів чи обґрунтувань представником відповідача не наведено та не надано.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

З огляду на встановлені обставини адміністративний позов належить задовольнити повністю. Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії відділу Держземагентства у Калинівському районі Вінницької області, що полягали у реєстрації договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Україна" від 27 серпня 2012 року, зареєстрованим у відділі Держкомзему у Калинівському районі, про що у Держаному реєстрі земель вчинено запис від 27 листопада 2012 року за №06237.

Скасувати реєстрацію договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та фермерським господарством "Україна" від 27 серпня 2012 року, зареєстрованим у відділі Держкомзему у Калинівському районі Вінницької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 листопада 2012 року за №06237.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар