Справа № 804/12461/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2015 рокусправа № 804/12461/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІКС" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року по справі №804/12161/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІКС" до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛІКС» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 11.08.2014 року № за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 192 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що дане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту від 08.07.2014 року № 2411/2203/30640085 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «ЕЛІКС» під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «ШИРОКО» за березень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку». Вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки складаючи акт перевірки та направляючи позивачу спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв не у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами України, і дії відповідача, вчинені поза межами наданих законом повноважень, спрямовані не на перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства, а виключно на визнання господарських угод позивача нікчемними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛІКС» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Апелянт зазначає про необґрунтованість висновків суду першої інстанції з огляду на те, що докази, надані позивачем, свідчать про реальність господарських операцій позивача з його контрагентом. Крім того, первинні документи ТОВ «ЕЛІКС» відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У судовому засіданні сторони доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї підтримали в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, ТОВ «Елікс» зареєстроване 22.11.1999 р. у виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради за адресою: 49000 Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Роторна, буд. 8, кв. 40, перебуває на податковому обліку за № 1400 в Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість (свідоцтво № 04663146). Відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість ТОВ «ЕЛІКС» по взаємовідносинам з ТОВ «ШИРОКО» за березень 2014 року. Висновками перевірки встановлено порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у березні 2014 року на суму 128 000 грн. Також в акті перевірки контролюючий орган зробив висновок про нереальність здійснення господарських відносин ТОВ «ЕЛІКС», а саме встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «ЕЛІКС» операцій по ланцюгу з постачальником ТОВ «ШИРОКО» за березень 2014 року. Згідно акту перевірки, підставою таких висновків податкового органу стала відсутність можливості підтвердити реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «ШИРОКО».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що об'єктом оподаткування є певна операція між конкретними суб'єктами господарювання, яка має бути підтверджена необхідними первинними документами, а оскільки надані позивачем первинні документи не містять належних та допустимих доказів підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача, то спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п. п. 198. 2, 198. 3 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193. 1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням господарських операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, що мають бути оформлені належними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Елікс» та ТОВ «ШИРОКО» укладено договір № 140206 від 04.02.2014 року про надання послуг з ремонту, регулюванню та технічному обслуговуванню металообробного устаткування (основних засобів) на виробничому майданчику замовника. За умовами договору предметом договору

Вартість робіт за надані послуги за цим договором визначається згідно протоколу узгодження вартості послуг та дорівнює 672 000,00 грн., в т.ч. НДС 20% - 112 000,00 грн. за весь обсяг наданих послуг.

На виконання умов договору № 140206 від 04.02.2014 року виписано:

- протокол № 1 від 04.02.2014 р. узгодження вартості послуг по договору;

- акт виконаних послуг ОУ-0000023 від 31.03.2014 р.;

- податкова накладна № 152 від 31.03.2014 р. на загальну суму 672 000 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 112 000 грн;

Банківською випискою та платіжними дорученнями підтверджується, що ТОВ «Елікс» на адресу ТОВ «ШИРОКО» сплачено у безготівковій формі грошові кошти за вказаним Договором у розмірі 150 000 грн., в тому числі 50 000 грн. поза межами, встановленими Договором для оплати послуг:

- 25.06.2014 р. - 49 000 грн. (платіжне доручення № 651);

- 25.06.2014 р. - 51 000 грн. (платіжне доручення № 653);

- 11.08.2014 р. - 25 000 грн. (платіжне доручення № 809);

- 11.08.2014 р. - 25 000 грн. (платіжне доручення № 810);

Також, ТОВ «Елікс» та ТОВ «ШИРОКО» уклали договір № 154-Є від 04.03.2014 року на виконання послуг з ремонту устаткування - верстату безцентрово-шліфувального ЗЕ183А, інв. № 2329, на виробничому майданчику замовника. Вартість робіт за надання послуг згідно протоколу узгодження вартості послуг складає 96 000,00 грн., в т.ч. НДС 20% 16 000,00 грн., за весь обсяг наданих послуг.

На виконання умов договору № 154-Э від 04.03.2014 року виписано:

- протокол № 1 від 04.03.2014 р. узгодження вартості послуг по договору;

- акт виконаних послуг ОУ-0000021 від 31.03.2014 р.;

- податкова накладна № 93 від 31.03.2014 р. на загальну суму 96 000 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 16 000 грн.

Банківською випискою та платіжними дорученнями підтверджується, що ТОВ «Елікс» на адресу ТОВ «ШИРОКО» сплачено у безготівковій формі грошові кошти за вказаним Договором у розмірі 96 000 грн.:

- 08.04.2014 р. - 48 000 грн. (платіжне доручення № 368);

- 08.04.2014 р. - 48 000 грн. (платіжне доручення № 371);

Таким чином, згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за березень 2014 р. - червень 2014 р. по розрахункам з ТОВ «ШИРОКО» заборгованість на початок періоду відсутня, на кінець періоду кредиторська заборгованість становить 572 000 грн., а станом на вересень 2014 року становить 522 000 грн.

Відповідно до податкової звітності та додатку № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість придбання послуг у ТОВ «ШИРОКО» відображено позивачем у податковому кредиті за березень 2014 р. у сумі 128 000 грн.

Проте, враховуючи наявність окремих первинних документів, неможливо встановити, яким чином та за рахунок кого здійснювалось транспортування матеріалів та запасних частин, зазначених в договорах купівлі-продажу, а отже неможливо підтвердити факт поставки матеріалів та запасних частин від ТОВ «ШИРОКО» до ТОВ «ЕЛІКС». Крім цього, позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами факт списання чи здійснення іншого обліку запасних частин, які під час проведення ремонтних робіт були замінені.

Надані позивачем до суду першої інстанції товарно-транспортні накладні № 15 від 07.02.2014 р., № 19 від 06.03.2014 р. (до договору№ 140206 від 04.02.2014 р.) та № 23 від 11.03.2014 р. (до договору № 152 від 31.03.2014 р.), не можуть вважатись допустимими та достатніми доказами транспортування матеріалів, оскільки зі змісту цих накладних неможливо встановити які саме запасні частини та на яку суму коштів постачалися замовникові, не вказана уповноважена особа, яка їх отримувала, не зазначені супровідні документи (сертифікати, паспорти якості тощо) на ці матеріали. Відтак, прослідкувати реальність руху товару від продавця до покупця не видається можливим, оскільки з первинних документів позивача неможливо навіть ідентифікувати товар, який начебто поставлявся позивачеві для ремонту устаткування. Не відображено у бухгалтерському обліку позивача й оприбуткування отриманих запасних частин для ремонту токарних та сверлильно-різьбонарізних верстатів.

В судовому засіданні представники апелянта, стверджуючи про реальність здійснених господарських операцій, зазначили, що за умовами укладених договорів ТОВ «ШОРОКО» було здійснено ремонт визначеного позивачем устаткування, проте які саме роботи були проведені та які деталі замінювалися, як оприбутковувалися отримані запасні частини та яким чином замінені деталі в подальшому використовувалися позивачем та, відповідно, відображалися у бухгалтерському обліку позивача, пояснень не надали. Відсутні в матеріалах справи і супровідні документи на запасні частини для ремонту верстатів за укладеними позивачем з ТОВ «ШОРОКО» договорами.

Враховуючи відсутність необхідних належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували реальність здійснення господарських операцій позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІКС» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі № 804/12161/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай