Справа № 826/665/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 березня 2015 року № 826/665/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"
до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників
про визнання протиправними та скасування податкових рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі по тексту - відповідач) від 25.12.2014 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №826/665/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.02.2015.

У судове засідання 10.02.2015 сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з'явились. Суд, визнавши неявку сторін в судове засідання неповажною, ухвалив відкласти дату розгляду справи.

У судовому засіданні 18.02.2015 представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Повноважний представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі направлення від 28.11.2014 №661 та наказу від 27.11.2014 №1166 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників), заступником начальника відділу податкового супроводження підприємств у галузі будівництва управління податкового супроводження підприємств у галузі будівництва управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери діяльності Осадчук Людмилою Олександрівною, згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пунктом 81.8 статті 81 Податкового кодексу України, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» з питань правомірності обчислення повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при проведенні взаєморозрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбуд Маркет» за період з 01.01.2014 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено акт від 11.12.2014 №1488/28-10-42-30/13669489 (далі по тексту - Акт перевірки).

Під час проведення контрольного заходу працівниками податкового органу встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункту «а» пункту 198.1, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 у розмірі 138 333, 00 грн.

Позивач в позовній заяві зазначає, що ТОВ «Основа» були подані заперечення на Акт перевірки, які не були прийняті податковим органом до уваги. Проте доказів зазначеного позивач суду не надав.

Виявлення під час перевірки порушень стало підставою для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 25.12.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 138 333,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 69 166,50 грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу, які стали підставою для збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартістю, платник податків звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

В розумінні в розумінні підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 ПК України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу пункту 198.2. названої статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (пункт 201.1. статті 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.

В силу пункту 201.4. статті 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункту 201.6. статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 201.7. статті 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Наступним пунктом названої статті встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, (який набрав чинності 16 грудня 2011 року та був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Порядок) податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку (пункт 6.2 Порядку).

Одночасно відповідно до положень пункту 6.3 цього Порядку не дає права покупцю на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту: відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; порушення порядку заповнення податкової накладної; податкова накладна виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 16.07.1999р. №996-XIV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні названого Закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частою 1 статті 9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 зазначеної статті).

За приписами частини 3, 4 та 5 статті 9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм Закону облік господарських операцій здійснюється у регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 з наступними змінами та доповненнями в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Положення №88), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (пункт 2.2 названого Положення).

В силу пункту 2.4. Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Усі первинні документи, облікові регістри і бухгалтерська звітність повинні складатись українською мовою. Поряд з українською мовою може застосовуватися інша мова у порядку, визначеному статтею 11 Закону України «Про мови в Україні» (пункт 1.3. Положення №88).

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції, про що зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Так, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що 09.01.2014 між ТОВ «Основа» (Підрядник) та ТОВ «Промбуд Маркет» (Субпідрядник), укладено договір №09/01 згідно якого Субпідрядник зобов'язується за завданням Підрядника якісно виконати будівельно-монтажні роботи на об'єкті «Житлова та громадська забудова з автовокзалом на території по вул. Кільцева дорога, західною межею забудови по вулицях Теремківській та Жилянській і міською межею у Голосіївському районі м. Києва» (далі по тексту - Договір).

За умовами вказаного Договору склад, вартість, обсяги виконання робіт визначаються згідно фактично виконаних обсягів робіт. До початку виконання робіт Підрядник перераховує субпідряднику аванс у розмірі 50 % від суми очікуваного виконання робіт. У випадку виникнення додаткових робіт в ході виконання договірних зобов'язань між Підрядником і Субпідрядником проводяться розрахунки за фактично виконані об'єми робіт. Обсяг додаткових робіт та їх вартість погоджується Сторонами шляхом підписання додаткової угоди. Підрядник протягом 3-х днів із дня одержання акта виконаних робіт і довідки Ф. №КБ-3 зобов'язаний направити Субпідряднику підписані документи або мотивовану відмову від приймання робіт. Несвоєчасне підписання акта, а також необґрунтована претензія прирівнюються до їхньої несвоєчасної оплати. Оплата за виконані роботи проводиться щомісячно Підрядником протягом 5-ти банківських днів із дня підписання довідки Ф. №КБ-3 та акта виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов Договору позивачем надано копії: договору від 09.01.2014 № 09/01; довідки про вартість виконаних робіт /та витрати/ за січень 2014 року; акту приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 рік; податкових накладних виписаних ТОВ «Помбуд Маркет» від 22.01.2014 №10529, від 20.01.2014 №6532, від 14.01.2014 №6524.

На підтвердження оплати отриманих робіт (послуг) позивачем надано копії платіжних доручень від 14.01.2014 № 31, від 20.01.2014. №53, від 22.01.2014 №70.

Також позивачем надано суду копії документів, які підтверджують наявність у ТОВ «Промбуд Маркет» повноважень та можливостей здійснювати останнім зазначені в Договорі роботи, зокрема: ліцензії на виконання будівельних робіт ТОВ «Промбуд Маркет» серії АЕ №261486, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Промбуд Маркет» №200127435, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Промбуд Маркет», довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ТОВ «Промбуд Маркет», протоколу Загальних Зборів Засновників ТОВ «Промбуд Маркет» від 26.03.2013, наказу від 05.04.2013 №1 про призначення директора ТОВ «Промбуд Маркет», дозволу на виконання робіт з підвищеної небезпеки ТОВ «Промбуд Маркет» №2558.13.14, статуту ТОВ «Промбуд Маркет».

Позивач зазначає, що укладення вищевказаного Договору з контрагентом було зумовлене для належного виконання ТОВ «Основа» взятих на себе зобов'язань за договором будівельного підряду від 01.04.2013 №7005 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кан Строй Груп» (Генпідрядник) та Товариством з обмежено відповідальністю «Основа» (Підрядник) (далі по тексту - Договір будівельного підряду).

Так, за умовами вказаного Договору будівельного підряду Генпідрядник доручає, а Підрядник зобов'язується на власний ризик, власними та/або залученими силами виконати та здати Генпідряднику відповідно до умов Договору, Проектної документації, вимог ДБН та чинного в Україні законодавства комплекс Робіт, в тому числі Супутні загально будівельні роботи, безпосередньо пов'язані з Роботами, а Генпідрядник зобов'язується надати Підряднику фронт робіт, забезпечити Підрядника Проектною документацією, здійснити приймання та сплатити вартість виконаних Підрядником Робіт та використаних ним при цьому матеріалів, комплектуючих виробів, обладнання, за винятком наданих Генпідрядником, відповідно до умов Договору.

На підтвердження виконання умов Договору будівельного підряду позивачем надано суду копії: Договору від 01.04.2013 №7005 ту угод до нього; накладних №85159 від 26.12.2013, 85381 від 27.12.2013, зведеної накладної № 864 від 31.12.2013; платіжних доручень від 23.10.2013 №5596, від 08.11.2013 №6111, від 04.12.2013 № 7032, від 21.01.2014 №349, від 21.01.2014 №350, від 21.01.2014 №351, від 29.01.2013 №720, від 29.01.2014 № 721; видаткових накладних від 02.12.2013 №2865, 03.12.2013 №2875, від 04.12.2013 №2898, від 05.12.2013 №2915, від 06.12.2013 №2932, від 07.12.2013 №2947, від 09.12.2013 №2966, від 09.12.2013 №2965, від 10.12.2013 №2976, від 11.12.2013 №2989, від 11.12.2013 №2987, від 11.12.2013 №2988, від 12.12.2013 №3009, від 12.12.2013 №3008, від 13.12.2013 №3024, від 13.12.2013 №3025, від 14.12.2013 №3041, від 14.12.2013 №3042; актів приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року; картки рахунку №361.1 згідно Договору підряду №7005 від 01.04.2013; актів прийнятих робіт ТОВ «Основа» від ДП «Основа-Бровари» №РУ-00200 від 30.09.2013, №РУ-00244 від 30.11.2013, №РУ-00267 від 31.12.2013, карти рахунку: 231 Підрозділу: Кільцева дорога; календарного графіку роботи; матеріального звіту ТОВ «Основа» по об'єкту Житлова та громадська забудова з автовокзалами по вул. Кільцева, 1 за грудень 2013 року; товарно-транспортних накладних.

Проте суд зазначає, що з перелічених вище документів не убачається, що виконання умов Договору укладеного між ТОВ «Основа» та ТОВ «Промбуд Маркет» впливає або може вплинути на виконання умов договору укладеного між ТОВ «Основа» та ТОВ «Кан Строй Груп».

Зокрема судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання будівельних та підрядних робіт на об'єкті замовника безпосередньо контрагентом ТОВ «Промбуд Маркет».

При цьому наявні у матеріалах справи податкові накладні містять лише загальну назву - будівельно-монтажні роботи, без деталізації змісту та обсягу таких послуг.

Окремо суд звертає увагу на те, що надані позивачем дозвільні документи щодо права виконання будівельних робіт контрагентом, не можуть підтверджувати реальність виконання ним своїх обов'язків перед позивачем, оскільки лише підтверджують право на зайняття спеціальними видами діяльності, проте не підтверджують факт здійснення такої діяльності.

Крім іншого позивачем не надано доказів наявності у ТОВ «Промбуд Маркет» трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності. Не надано також суду доказів отримання від контрагента довідки Ф. №КБ-3, що передбачено умовами Договору.

Крім того позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували відрядження робітників контрагента, витрати пов'язані з таким відрядженням тощо, з урахуванням того, що об'єкт будівництва знаходиться в м. Києві, тоді як місцезнаходження контрагента позивача зареєстровано в м. Донецьк.

Таким чином позивачем документально не доведено тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а відтак, і не доведено того, що обумовлені правочином надані послуги надані саме цим контрагентом.

Поряд із наведеним суд критично оцінює посилання відповідача на акт від 28.03.2014 №85/05-61-22-01/38654416 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Промбуд Маркет» щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями - постачальниками за період січень - лютий 2014 року складений ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт здійснення господарських операцій з виконання робіт контрагентом ТОВ «Промбуд Маркет», а тому віднесення сум коштів з вартості таких робіт до податкового кредиту є безпідставним, що свідчить про правомірність донарахування податковим органом позивачу суми податку на додану вартість із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій спірними податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Законом України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - на рівні 1218,00 грн.

Враховуючи розмір майнових вимог, позивачу, в даному випадку, за звернення до адміністративного суду із майновим позовом слід було сплатити 4149, 99 грн.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 415,00 грн., а тому, враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та розмір сплаченого судового збору, решта суми судового збору у розмірі 3734,99 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 4007, код класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 3 734,99 грн. (три тисячі сімсот тридцять чотири гривні дев'яносто дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник