Справа № 02-37/230
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/800/18180/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом Казанківського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вартість громадських робіт в сумі 784,58 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що громадські роботи, на яких перебував відповідач, є загальнодоступним видом некваліфікованих робіт, а також кваліфікованих робіт, які організовуються з метою надання додаткової соціальної підтримки та забезпечення тимчасової зайнятості осіб, які шукають роботу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 квітня 2012 року відповідач звернувся до Казанківського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наказом від 05 квітня 2012 року №НТ 120405 відповідачу з 05 квітня 2012 року було надано статус безробітного і призначено виплату допомоги по безробіттю.

Відповідача було направлено на тимчасове працевлаштування у вигляді громадських робіт і працевлаштовано робітником з благоустрою згідно договору про організацію та проведення оплачуваних громадських робіт, укладеного між Казанківським міським центром зайнятості та Миколаївською сільською радою від 20.03.2012 року.

Згідно наказу від 09 квітня 2012 року №3 відповідач приступив до роботи на посаді робітника з благоустрою з 09 квітня 2012 року.

Відповідачем було отримано заробітну плату від сільської ради в сумі 784,58 грн. за фактично відпрацьований час з 04.05.2012 року по 01.06.2012 року і фактично виконані роботи на підставі трудового договору від 20.03.2012 року.

Даний договір від 20.03.2012 року не передбачав випадків або можливості повернення отриманої заробітної плати за невідвідування центру зайнятості.

Пунктом 3.3. договору від 20.03.2012 року встановлено, що оплата праці робітників, зайнятих на оплачуваних громадських роботах, здійснюється роботодавцем за фактично виконану роботу, що виключає можливість отримувати заробітну плату за невиконану роботу.

Розпорядженням від 01.06.2012 року №09 відповідача звільнено з громадських робіт згідно п. 20 ч. 3 ст.42 Кодексу Законів про працю України за прогули (без поважних причин).

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Видами соціальних послуг за цим Законом і Законом України «Про зайнятість населення» є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях; профорієнтація; пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про зайнятість населення» місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних рад за участю державної служби зайнятості для забезпечення тимчасової зайнятості населення, передусім осіб, зареєстрованих як безробітні, організують проведення оплачуваних громадських робіт на підприємствах, в установах і в організаціях комунальної власності і за договорами - на інших підприємствах, в установах і організаціях. Оплата праці осіб, зайнятих на громадських роботах, здійснюється за фактично виконану роботу і не може бути меншою мінімального розміру заробітної плати, встановленої законодавством України, при якісному виконанні норм праці. Фінансування громадських робіт провадиться за рахунок місцевого бюджету із залученням коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (в частині організації таких робіт для безробітних) і підприємств, установ та організацій, для яких ця робота виконується за договорами.

Фінансування оплачуваних громадських робіт може проводитися за рахунок коштів місцевих бюджетів, Фонду (в частині організації таких робіт для безробітних), роботодавців, для яких зазначені роботи виконуються, та інших джерел відповідно до законодавства (п.14 вищенаведеного Положення).

З системного аналізу наведених норм вбачається, що соціальна послуга з фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних надається Фондом місцевим держадміністраціям, виконавчим органам місцевих рад роботодавцям, які організовують оплачувані громадські роботи за участю державної служби зайнятості.

Враховуючи, що у відповідності до п.п.10, 15, 16 Положення про порядок організації та проведення оплачуваних громадських робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №839, з особами, зайнятими на оплачуваних громадських роботах, роботодавці відповідно до законодавства про працю укладають у письмовій формі строкові трудові договори, оплата праці таких осіб здійснюється за фактично виконану роботу за розцінками, тарифними ставками та посадовими окладами відповідно до законодавства і не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, як особа, яка була зайнята на оплачуваних громадських роботах, отримала заробітну плату згідно Закону України «Про оплату праці», а не соціальну послугу, передбачену Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На думку колегії суддів, враховуючи те, що грошові кошти у сумі 784,58 грн. отримані відповідачем як оплата за фактично виконані громадські роботи, то ці кошти не є соціальною послугою відповідачу, а тому не можуть бути стягнуті позивачем на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Казанківського районного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман