Справа № 802/2245/14-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Київ К/800/66776/14

К/800/65384/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: представників позивача та відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третьої особи - ОСОБА_6 та представника третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_7 та Вінницької обласної ради на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі за позовом Депутата Вінницької обласної ради ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - ОСОБА_6 до Голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_7 та Вінницька обласна державна адміністрація про визнання протиправними та скасування розпоряджень,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року Депутат Вінницької обласної ради ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до Голови Вінницької обласної ради Свитка Сергія Михайловича, в якому (з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог) просив: визнати неправомірним і скасувати розпорядження Голови Вінницької обласної Ради №64 від 05.05.2014р. про звільнення ОСОБА_6 з посади головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру 05.05.2014р. у зв'язку з закінченням строку дії контракту; визнати неправомірним і скасувати розпорядження Голови Вінницької обласної Ради №178 від 06.06.2014р. про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницького обласного шкірно-венерологічного диспансеру шляхом укладення контракту строком з 06.06.2014р. по 05.06.2017р.

Протокольними ухвалами Вінницького окружного адміністративного суду від 07.07.2014р. та 16.07.2014р. залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - ОСОБА_6 та на стороні відповідача - ОСОБА_7 та Вінницьку обласну державну адміністрацію.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014р., позов задоволено: визнано протиправним і скасовано розпорядження Голови Вінницької обласної ради №64 від 05.05.2014р. "Про звільнення ОСОБА_6 з посади головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру"; визнано протиправним і скасовано розпорядження Голови Вінницької обласної ради №178 від 06.06.2014р. "Про призначення ОСОБА_7 на посаду головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру".

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_7 та Вінницька обласна рада звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просили рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.05.2014р. головою Вінницької обласної Ради видано розпорядження №64 "Про звільнення ОСОБА_6 з посади головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру", відповідно до якого вказану особу звільнено з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

06.06.2014р. головою Вінницької обласної ради видано розпорядження №178 "Про призначення ОСОБА_11 на посаду головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що розпорядження №64 від 05.05.2014р. "Про звільнення ОСОБА_6 з посади головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру" та №178 від 06.06.2014р. "Про призначення ОСОБА_11 на посаду головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру" видані Головою Вінницької обласної ради з перевищенням наданих йому повноважень.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вказує на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, згідно з п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Приписи ж п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із трудових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Як вже вказувалось в цій ухвалі та вбачається з матеріалів справи, даний спір стосується питань призначення на посаду та звільнення з посади головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру, який є комунальним лікувально-профілактичним закладом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, розглянувши справу по суті та задовольнивши позов, не врахували юридичної природи спору, що виник між сторонами, та не звернули увагу на те, що даний спір не пов'язаний з питаннями прийняття на публічну службу, її проходженням та звільненням з неї, а стосується трудових відносин й отже не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За правилами ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 157, 210, 220, 221, 223, 228, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та Вінницької обласної ради задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.

С.С. Пасічник