Справа № 2а-11761/09/0470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м. Київ К/9991/2884/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2010 у справі № 2а-11761/09/0470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року Товариство звернулося до суду із позовом, з урахуванням уточнень, про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.08.2009 № /3/36957, яким позивачу державним податковим органом визначено суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток у розмірі 189 892,32 грн. за порушенням вимог п. 13.2 ст. 13, п. 16.13 ст. 16 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон № 334/94-ВР). Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2010 у задоволенні позовних вимог відмовлено за доведеності допущеного з боку позивача порушення податкового законодавства та щодо правомірності застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій.

Апеляційний адміністративний суд постановою від 29.11.2010 судове рішення першої інстанції скасував та ухвалив нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково, податкове повідомлення-рішення від 31.08.2009 № /3/36957 скасував в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 140 215,48 грн., в іншій частині позову відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де порушує питання скасувати судове рішення апеляційної інстанції, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права, та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення були висновки, викладені у акті від 12.02.2009 про результати планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.12.2007 по 30.09.2008, про ряд порушень у позивача, в тому числі і порушення п. 13.2 ст. 13, п. 16.13 ст. 16 Закону № 334/94-ВР, що полягало у невчасній сплаті податку на доходи нерезидента із джерелом походження з України у сумі 94 946,16 грн., а саме перерахування податку було здійснено після виплати таких доходів, а не під час (19.05.2008, 20.05.2008, 28.05.2008, 05.06.2008), як це передбачено законодавством.

У судовому процесі також встановлено, що 28.05.2008 та 05.06.2008 під час виплати доходів у вигляді процентів на користь кредиторів КВС Groep N.V. (Belgium), Investkredit Bank AG (Austria), VTB Bank France (France) позивачем здійснено нарахування та сплата податку з доходів нерезидентів за ставкою 2 % на загальну суму 70 106,77 грн. Між тим, вказані платежі було помилково перераховано на інший бюджетний рахунок. Згодом позивачем було виявлено помилку, яку було виправлено шляхом повторного перерахування платежів - 23.07.2008, а сплачені кошти 28.05.2008 та 05.06.2008 згідно платіжних доручень № 6729 та № 7185 заявлені до повернення з бюджету на розрахунковий рахунок.

Розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин, виходив з того, що Товариство під час виплати доходу нерезидентам не виконало вимоги п. 13.2 ст. 13 Закону № 334/94-ВР, а помилкове перерахування податкових зобов'язань на інший бюджетний рахунок не звільняє платника податків від відповідальності за невиконання належним чином своїх зобов'язань, передбачених Законом.

Позиція суду апеляційної інстанції, як підстава щодо часткового задоволення позовних вимог, ґрунтувалася на тому, що той факт, що позивачем помилково 28.05.2008 та 05.06.2008 сплачено податок на інший бюджетний рахунок, не може бути підставою для застосування наслідків, передбачених пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ), оскільки відповідальність за вказаною нормою права наступає лише у разі ненарахування та несплати податку до бюджету, що не мало місце 28.05.2008 та 05.06.2008 під час здійснення виплат доходів нерезиденту.

Так, згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону № 334/94 резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться у гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Серед доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, які підлягають оподаткуванню у джерела виплати, пп. "а" п. 13.1 цієї статті передбачені, зокрема проценти, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) нерезидентом.

Відповідно до абзацу 2 п. 16.13 ст. 16 Закону № 334/94-ВР перерахування податків, зазначених у ст. 13, здійснюється до/або разом із здійсненням таких виплат.

У разі невиконання платником податку вимог ст. 13 та ст. 16 цього Закону, податковим органом має бути нараховано штраф за порушення податкового законодавства, встановлений пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, яким зокрема передбачено сплату платником податків штрафу у подвійному розмірі від суми зобов'язання з податку, збору (обов'язкового платежу), якщо платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати такого податку, збору (обов'язкового платежу), нарахування та сплата якого є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до наведеного та враховуючи, що позивач не мав об'єктивної перешкоди для сплати податку за визначеними для такої сплати реквізитами рахунку, несвоєчасне зарахування податку з доходів нерезидента із джерелом походження з України у сумі 70 106,77 грн. відбулося з вини позивача, відповідно застосування до останнього штрафних санкцій на підставі пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ є обґрунтованим.

За викладених обставин суд першої інстанції застосував норми матеріального та процесуального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2010 у справі № 2а-11761/09/0470 скасувати і залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2010.

Ухвала (постанова) набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді А.О. Рибченко

В.П. Юрченко