Справа № 806/1050/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Житомир

справа № 806/1050/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лавренчук О.В., суддів: Токаревої М.С. та Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України про визнання дій протиправними, стягнення середньої заробітної плати в сумі 6039,36 грн.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Державного агентства земельних ресурсів України щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної за період з 01.12.2014 по 01.03.2015;

- стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період із 01.12.2014 по 01.03.2015 в сумі 6039,36 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства України, що регулює питання оплати праці, Державним агентством земельних ресурсів України в період із 01 грудня 2014 року по 01 березня 2015 року заробітну плату ОСОБА_1 не виплачує, у зв'язку з чим, для захисту своїх порушених прав, вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не прибув. Надіслав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з'явилась. Через відділ документального забезпечення суду надала клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з перебуванням у іншому судовому засіданні.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що дата розгляду справи узгоджувалась у попередньому судовому засіданні зі сторонами, і представник відповідача не заперечувала щодо призначення слухання справи саме на 12:30 31.03.2015.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що Наказом Державного агентства земельних ресурсів України № 326 - кт/а від 18.07.2014 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області із 23 лютого 2013 року (а.с. 46).

Даний наказ прийнято на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2013 у справі № 806/1727/13-а.

У позовній заяві позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст. 21 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України "Про державну службу" відповідач за період із 01 грудня 2014 року по 01 березня 2015 року не виплатив йому заробітну плату відповідно до табелю обліку робочого часу.

Окрім того, позивач у позові зазначає, що неодноразово звертався у письмовій формі до голови комісії з реорганізації Держземагенства України з проханням нарахувати та виплатити заробітну плату (а.с. 20-25). Однак, станом на день звернення до суду з даним позовом, жодних дій, спрямованих на виконання прохання позивача щодо виплати заробітної плати відповідачем не здійснено.

У письмових заперечення представник відповідача зазначає, що Держзаемагенство України не має можливості створювати позивачу умови для виконання ним своїх посадових обов'язків начальника припиненого Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області, оскільки в останньому відсутні не лише працівника, структура, штатний розпис та запис в Єдиному державному реєстрі, а й печатка із зазначенням власного найменування, фінансування та рахунок в органах Державної казначейської служби для забезпечення здійснення його діяльності. Тобто правові підстави виконання позивачем своїх посадових обов'язків взагалі відсутні, враховуючи факт припинення установи, яку він очолює, та відсутність у неї фінансування з Державного бюджету України, в тому числі для виплати заробітної плати позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2011 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №974 "Про утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів", якою було вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, а територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів реорганізувати шляхом приєднання до новоутворених територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів.

На виконання вказаної постанови КМ України 19 вересня 2012 року Держкомземом України був виданий наказ №91 "Про реорганізацію Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області", відповідно до якого, вказане управління підлягало приєднанню до Управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області (а.с. 47).

Встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - Державного комітету України із земельних ресурсів. Правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів є Державне агентство земельних ресурсів України.

За приписами ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 104, 105, 110 ЦК України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб.

Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (ст. ст. 104 - 109 ЦК України).

У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов'язаннями в повному обсязі (ст. 107 ЦК України).

Зазначений висновок узгоджується також із нормою ч.3 ст.36 КЗпП України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Окрім того, як уже зазначалося, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 806/1727/13-а від 06.02.2014 року у зв'язку із проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - Державного комітету України із земельних ресурсів проведено заміну боржника по справі на його правонаступника Державне агентство земельних ресурсів України, відповідача в даній справі.

Зазначене свідчить, що саме Державне агентство земельних ресурсів України, відповідач у даній справі, є уповноваженою особою для створення умов щодо виконання позивачем посадових обов'язків керівника відповідного територіального підрозділу відповідача у Житомирському районі Житомирської області, та уповноваженою особою на виплату заробітної плати. Не вжиття заходів щодо приведення посади позивача у відповідність до штатного розпису територіальної установи Державне агентство земельних ресурсів України у Житомирському районі Житомирської області, судом розцінюється не як об'єктивна причина, а як доказ протиправної бездіяльності відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що права позивача на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи, та на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи умови праці є порушеними і підлягають захисту. Разом з тим, суд вважає, що право позивача на оплату праці має бути реалізовано шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 01.12.2014 по 01.03.2015 року, оскільки відповідач відмовляється його нарахувати та виплатити, мотивуючи тим, що позивач фактично не виконує ніякої роботи. Створення ж належних та безпечних умов праці для позивача є прямим обов'язком Державного агентства земельних ресурсів України, а тому додаткового ухвалення судового рішення в цій частині не потребує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 у справі № 806/4527/14.

В ході розгляду спорів позивача з відповідачем судами попередніх інстанції (справа №806/1727/13-а, було встановлено, що середньоденний заробіток позивача на посаді начальника Управління Держкомзему у Житомирському районі Житомирської області становить 92,85 грн. Кількість робочих днів при 40-годинному робочому тижні в період з 01.12.2014 по 01.03.2015 становить 63 дні. Судом також враховуються індекси споживчих цін (індекси інфляції) по Україні. Отже стягненню з відповідача підлягає сума, яка складається із фактично відпрацьованого часу (92,85 грн* 63 днів), а також індексів інфляції, розмір яких за грудень 2014 року становить 1,03, а за січень 2015 року 1,031. Отже, за грудень 2014 року сума до стягнення становить 2199,62 (23*92,85*1,03), за січень 2015 року становить 1818,83 грн (19*92,85*1,031), за лютий 2015 року 1949,85 (21*92,85). Разом 5968,30 грн.

Суд звертає увагу на те, що позивачем надано розрахунок заборгованості по заробітній платі, відповідно до якого сума становить 6039,36 грн, однак позивач допустився арифметичної помилки при підрахунку за грудень 2014 року, оскільки 23*92,85*1,03= 2199,62 грн, а не 2270,68 грн.

Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року N 692, що є чинною на момент вининесення даного судового рішення) регулює порядок компенсації при затримці виплати заробітної плати (далі - Положення).

Варто зазначити, що дія цього Положення поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи)

Відповідно до п. 2 Положення, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховний Суд України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 21.05.2014, № 6-43цс14.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державного агентства земельних ресурсів України щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної за період з 01.12.2014 по 01.03.2015.

Стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період із 01.12.2014 по 01.03.2015 в сумі 5968,30 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: О.В. Лавренчук

судді: М.С. Токарева

Д.М. Гурін