Справа № 826/2154/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2154/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 березня 2015 року 08:35 справа №826/2154/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Укрнафта”

до

Стрийської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області

про

визнання протиправними та скасування рішення та інкасових доручень

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство “Укрнафта” далі по тексту – позивач, ПАТ “Укрнафта”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Стрийської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення відповідача від 04 лютого 2015 року №1; 2) визнати протиправними та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) від 06 лютого 2015 року №№40-15, 41-15, 42-15, 43-15, 44-15, 45-15, 46-15, 47-15, 48-15, 49-15, оформлені на підставі рішення Стрийської ОДПІ від 04 лютого 2015 року №1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2154/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 16 березня 2015 року замінено первинного відповідача – Стрийську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Львівській області, на належного – Стрийську об’єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (далі по тексту – відповідач, Стрийська ОДПІ); представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача у судове засідання не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Стрийської ОДПІ про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1 (далі по тексту – рішення про стягнення коштів) відповідно до пункту 32 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів ПАТ “Укрнафта”.

На підставі вказаного рішення відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку наступні інкасові доручення від 06 лютого 2015 року: №40-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №41-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №42-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №43-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №44-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №45-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №46-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №47-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №48-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн. та №49-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.

Позивач вважає, що вказані вище рішення про стягнення коштів та інкасові доручення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням встановленого законодавством порядку, спрямовані на неодноразове стягнення з позивача одних і тих же сум на одних і тих же підставах та свідчать про застування до відносин між сторонами, що виникли раніше, норм нового закону, які набрали чинності пізніше, та якими передбачено інший порядок стягнення податкового боргу.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, за період ІІІ - IV квартали 2014 року ПАТ “Укрнафта” самостійно визначило грошове зобов’язання за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин; внаслідок несплати самостійно визначеної суми грошового зобов’язання в зазначений період 2014 року виник податковий борг з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, значну частину якого позивачем погашено у грудні 2014 року.

Порядок та процедуру погашення податкового боргу платників податків визначає Податковий кодекс України.

Так, відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами пунктів 95.1-95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду.

Разом з тим, Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Так, відповідно до пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов’язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань.

У таких випадках:

рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов’язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, зі змісту наведеної правової норми вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов’язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень 3) відсутні зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань.

При цьому суд вважає, що застосування одного із способів погашення податкового боргу, наприклад, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках за рішенням суду, виключає можливість одночасного застосування іншого способу погашення податкового боргу у вигляді стягнення коштів платника податків за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду.

Суд встановив, що Стрийська ОДПІ вже застосувала механізм примусового стягнення з ПАТ “Укрнафта” за спірний період податкового боргу в судовому порядку на підставі підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 та пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Зважаючи на те, що Стрийська ОДПІ звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про стягнення з ПАТ “Укрнафта” податкового боргу за платежами та за періоди, по яким відкрито провадження у справі, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для застосування приписів пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України з метою стягнення коштів, оскільки це фактично свідчить про повторне стягнення з ПАТ “Укрнафта” податкового боргу з того ж виду податку та за ті ж самі періоди.

Крім того, суд зауважує, що на момент самостійного узгодження податкових зобов’язань та виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ІІІ, IV квартали 2014 року положення 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01 січня 2015 року, що є підставою для їх застосування лише до правовідносин, що виникли після 01 січня 2015 року.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, порядок погашення податкового боргу визначається тими нормами, які були чинними на момент виникнення податкового боргу, тобто за правилами норм статей 59 та 95 Податкового кодексу України.

З таких міркувань суд вважає, що норми 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України застосовуються до податкового боргу, який виник після 01 січня 2015 року, за принципом незворотності дії норми закону в часі.

Суд також звертає увагу, що форма рішення контролюючого органу про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у порядку передбаченому пунктом 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України положеннями законодавства не визначена.

Відповідачем також не доведено відсутність зобов’язань держави щодо повернення такому ПАТ “Укрнафта” помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань, що є обов’язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України.

При цьому буквальний зміст пункту 32 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України вказує на необхідність відсутності зобов’язань саме держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань, а не конкретного контролюючого органу та за необмеженим колом грошових зобов’язань; тому, наявність зобов’язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

У свою чергу позивач наполягає, що у держави в особі Токмацької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області та Мелітопольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області існують зобов’язання з надміру сплачених грошових зобов’язань за зборами запровадження деяких видів підприємницької діяльності (торгівлю нафтопродуктами, скрапленим газом та іншими товарами), на підтвердження чого надав до суду копії відповідних звернень від 30 січня 2015 року №08.1.14/105, №08.1.14/116 разом із актами звірення розрахунків та заяву про повернення передплати за провадження деяких видів підприємницької діяльності від 10 березня 2015 року №08.1.14/286.

Враховуючи викладене, рішення Стрийської ОДПІ про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1 прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, отже, протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними і скасування інкасових доручень суд керується наступним.

Як встановлено вище, на підставі рішення про стягнення коштів відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку інкасові доручення від 06 лютого 2015 року: №40-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №41-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №42-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №43-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №44-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №45-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №46-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн.; №47-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.; №48-15 на суму податкового боргу у розмірі 7 249 017,73 грн. та №49-15 на суму податкового боргу у розмірі 8 390 696,80 грн.

Таким чином, оскаржувані інкасові доручення спрямовані на неодноразове стягнення з позивача податкового боргу за одні і ті ж самі періоди та по одному і тому ж платежу.

В той же час, правила грошового обігу, використання платіжних інструментів встановлюються нормативно – правовими актами Національного банку України, які, відповідно до положень статей 3, 4 Закону України “Про банки і банківську діяльність” є обов’язковими для всіх банків.

Статтею 7 Закону України “Про Національний банк України” передбачено, що Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а також здійснює банківське регулювання. Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (далі по тексту - Інструкція), інкасовим дорученням (розпорядженням) визначається розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.2, 12.4 Інструкції органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є органи державної податкової служби.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 12.1 цієї глави, з рахунків платників податків/суб’єктів господарювання на підставі рішення суду.

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті “Призначення платежу” інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Таким чином, приписами Інструкції передбачено порядок оформлення органом стягнення інкасових доручень (розпоряджень) для списання коштів на підставі саме рішення суду та не визначено механізму списання обслуговуючим платника податку банку коштів з його рахунку на підставі інкасового доручення (розпорядження), яке оформлене на підставі рішення керівника контролюючого органу, що має місце за даних обставин спору.

Про відсутність в Інструкції механізму списання банком коштів за інкасовим дорученням (розпорядженням) на стягнення податкового боргу, яке оформлене контролюючим органом на підставі рішення керівника такого органу зазначається також в абзаці 4 листа Національного банку України “Роз’яснення щодо виконання інкасового доручення (розпорядження)” від 27 січня 2015 року №25-110/4833, роздруківка якого міститься в матеріалах справи.

Наведені вказує, що інкасові доручення від 06 лютого 2015 року №№40-15, 41-15, 42-15, 43-15, 44-15, 45-15, 46-15, 47-15, 48-15, 49-15 оформлені відповідачем з порушенням встановлених вимог та на підставі протиправного рішення про стягнення коштів, а тому не вважаються платіжним інструментом, на підставі якого може бути проведена операція по рахунках ПАТ “Укрнафта”.

Між тим, інкасові доручення не можуть бути скасовані у судовому порядку, оскільки у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України вони не є рішенням суб’єкта владних повноважень, а являють собою розрахунковий документ.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування інкасових доручень належить відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Стрийською ОДПІ не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття рішення про стягнення коштів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Укрнафта” підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Стрийської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко