Справа № 815/3963/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015р. м. Київ К/800/3532/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з фігурного катання на ковзанах «Крижинка» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, що переглядається за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву з фігурного катання на ковзанах «Крижинка» (далі - Школа) звернулася до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області (Інспекція), про визнання протиправною та скасування вимоги.

Зазначали, що проведеною ревізією виявлені порушення Школою правил фінансової дисципліни, у зв'язку з чим Інспекцією направлена вимога про їх усунення.

Посилаючись на те, що висновки акту ревізії не відповідають дійсним обставинам, а порушень допущено не було, просили визнати протиправним та скасувати пункт 2 вимоги Інспекції від 22 травня 2014 року № 15-031-2314/5002.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Інспекція, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку оскаржуваних рішень судів та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що за результатами проведеної Інспекцією ревізії Школи складено акт від 6 травня 2014 року.

В акті зафіксовано, що Школою надавалися послуги платної автостоянки, які не передбачені Переліком платних послуг, які можуть надаватися закладами фізичної культури та спорту, що утримуються за рахунок бюджетних коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2009 року № 356.

22 травня 2014 року Інспекція направила позивачу вимогу № 15-031-2314/5002, якою зобов'язано перерахувати до обласного бюджету 447 767 грн, безпідставно отриманих Школою за надання відповідних послуг.

Задовольнивши позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надання відповідних послуг погоджено з Управлінням у справах фізичної культури та спорту Одеської обласної державної адміністрації, а отримані кошти направлені на оплату комунальних послуг. Також зазначили, що питання стягнення безпідставно отриманих коштів має вирішуватися шляхом звернення Інспекції до суду з відповідним позовом до Школи, а не шляхом направлення вимоги.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з остаточними висновками судів про задоволення позову.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (Положення) Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Водночас, в оскаржуваній вимозі не йдеться про збитки, завдані державі чи об'єкту контролю.

Правовою підставою для зобов'язання перерахувати кошти Інспекція назвала у оскаржуваній вимозі статті 208 та 240 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до частини першої статті 240 цього ж Кодексу прибуток (доход), одержаний суб'єктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а також суми прихованого (заниженого) прибутку (доходу) чи суми податку, несплаченого за прихований об'єкт оподаткування, підлягають вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом.

Такий порядок, зокрема, врегульовано пунктом 8 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», яким органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином, у разі виявлення, що підконтрольною установою безпідставно отримано кошти за незаконними договорами, Інспекція має звернутися до суду з позовом про визнання відповідних договорів недійсними та стягнення коштів.

При цьому, вимога до підконтрольної установи про зобов'язання перерахувати такі кошти до державного бюджету є передчасною з огляду на те, що питання про недійсність договорів судами не вирішувалось, а порушень використання коштів Інспекцією не встановлено (кошти зараховувались до спеціального фонду та використовувалися згідно з кошторисом спеціального фонду).

Таким чином, у Інспекції не було правових підстав заявляти оскаржувану вимогу, а остаточні висновки судів про її скасування вбачаються правильними.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові 12 листопада 2013 року № 21-292а13.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов