Справа № 461/1334/14а, 2а/461/201/14
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Справа № 876/5049/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника апелянтів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до суду з адміністративним позовом, в якому просили визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо зволікання розгляду питання про надання у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 56 кв.м.. Також позивачі просили зобов'язати Львівську міську раду винести на розгляд чергової сесії Львівської міської ради питання про безоплатну передачу у спільну приватну власність земельну ділянку площею 56 кв.м. під уже будовану на ній прибудову до будинку АДРЕСА_1 з попереднім вилученням 56 кв.м. з користування ОСОБА_10 (за його згодою) власника будинку на АДРЕСА_2.

Постановою від 23 квітня 2014 року Галицький районний суд м. Львова позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Вважаючи, що вказаним рішенням порушені їх права та інтереси, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що постанова є незаконною, належно необґрунтованою та упередженою.

Також апелянти вказують на те, що суд першої інстанції належно не вивчив обставини справи, а тому невірно встановив місце розташування земельної ділянки, яку позивачі просять долучити у спільну приватну власність. Покликаючись в оскарженій постанові на державний акт позивачів серії НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно опису меж вказаного державного акту земельна ділянка позивачів немає спільної межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_2, а межує з їх (ОСОБА_3) земельною ділянкою по АДРЕСА_3.

Від суду першої інстанції було приховане рішення Залізничного районного суду від 26.12.2008 року, яким земельні ділянки по АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 розмежовані. Зазначеним рішенням встановлено, що самовільне будівництво по АДРЕСА_1 зведено на земельній ділянці знесеного будинковолодіння по АДРЕСА_4, яка знаходиться у встановлених судом межах користування їх (ОСОБА_3) будинковолодіння по АДРЕСА_3.

Одночасно від суду першої інстанції була прихована ухвала Залізничного районного суду від 10 квітня 2008 року, якою було забезпечено позов шляхом заборони Львівській міській раді, Управлінню земельних ресурсів у м.Львові проводити будь які дії, пов'язані із передачею у користування чи розпорядження будь-яким особам земельної ділянки, що прилягає до будинковолодіння по АДРЕСА_4.

Окрім того вказаним рішенням суду зобов'язано мешканців будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_9 не чинити перешкод у користуванні належною ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельною ділянкою по АДРЕСА_3 та зобов'язано усунути перешкоди у приватизації даної земельної ділянки.

Оскаржена постанова, на думку апелянтів, є незаконною також з тих підстав, що у власника будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_10 у м. Львові землі у користуванні немає, про що повідомив відділ Держземагенства у м.Львові листом від 12.04.2013р. за №40/11/218.

За таких обставин, апелянти вважають, що суд першої інстанції своєю постановою від 23.04.2014 року фактично зобов'язав Львівську міську раду змінити рішення Залізничного районного суду від 26.12.2008 року та протиправно вилучити земельну ділянку з площі земельної ділянки по АДРЕСА_3.

З огляду на викладене апелянти просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянти та їх представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник просять залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2396922, виданого ОКП ЛОР ,,БТІ та ЕО" 23 грудня 2003 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній сумісній власності позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 09 грудня 2003 року,реєстраційний номер 3840 (а.с.8).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та на підставі договору міни серії ВВА №521307 від 09 грудня 2003 року ОСОБА_6, який проживає у АДРЕСА_1, є власником земельної ділянки площею 0,0555 га у АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку (а.с.7).

Згідно із нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_10 від 28 липня 2009 року, зареєстрованою приватним нотаріусом ЛМНО Миронович А.І. в реєстрі за №1398, ОСОБА_10 дає свою згоду на вилучення земельної ділянки площею 56 кв.м., яка є у його користуванні за адресою: АДРЕСА_2 і долучення її до земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.13).

Позивачі неодноразово звертались до Львівської міської ради з заявами про надання їм у приватну власність земельної ділянки площею 56 кв.м. з попереднім вилученням у ОСОБА_10 за його згодою.

Відповідно до листа юридичного управління Львівської міської ради від 13 травня 2013 року №4-1104-702 будь-яких застережень по винесенню даного питання на розгляд чергової сесії Львівської міської ради немає (а.с.11).

28 травня 2013 року позивачі подали відповідну заяву із пакетом необхідних документів для розгляду питання про передачу у приватну власність земельної ділянки.

На звернення ОСОБА_1 від 28 травня 2013 року №3-М-13336/АП про надання в приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради листом від 16 грудня 2013 року №2403-3вих.-2200 повідомило про те, що оскільки питання узаконення чи демонтажу самочинної прибудови, що знаходиться на земельній ділянці досі перебуває в суді, питання, порушені у її листі, може бути розглянуто після остаточного рішення суду (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

В силу приписів пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України ,,Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства)(ч.6).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін ( ч.7).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.10).

Відповідачі, на яких в силу приписів ч.2 ст. 71 КАС України покладено тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не надали суду доказів на підтвердження факту подання позивачами не всіх передбачених законодавством документів чи подання неналежних документів для вирішення питання про надання у приватну власність земельної ділянки.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідачів в частині не внесення на розгляд чергової сесії міської ради питання передачі позивачам у приватну власність земельної ділянки.

Посилання відповідачів на неможливість розгляду вказаного питання до остаточного рішення суду щодо узаконення чи демонтажу самочинної прибудови апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки рішення суду з цих питань після перегляду його апеляційним судом набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає також безпідставними, оскільки вони не стосуються предмету позову.

Так, предметом спору в даній справі є бездіяльність органу місцевого самоврядування в частині порушення лише процедури розгляду питання передачі у приватну власність земельної ділянки, а не самої передачі спірної земельної ділянки у приватну власність.

Таким чином, суд першої інстанції не вирішував питання щодо спірної земельної ділянки площею 56 кв.м., оскільки це відноситься до виключної компетенції міської ради. Саме міська рада вирішує питання щодо надання позивачам у приватну власність спірної земельної ділянки чи відмови у наданні цієї земельної ділянки. І саме під час розгляду вказаного питання міська рада має врахувати наведені в апеляційній скарзі факти, зокрема, рішення суддів, в тому числі і щодо заборони, встановленої ухвалою Залізничного районного суду від 10 квітня 2008 року.

Колегія суддів вважає за необхідне констатувати помилковість доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зобов'язав Львівську міську раду змінити рішення Залізничного районного суду від 26.12.2008 року та протиправно вилучити земельну ділянку з площі земельної ділянки по АДРЕСА_3. Суд зобов'язав міську раду лише розглянути вказане питання, а міська рада вправі прийняти будь-яке рішення на своє переконання, а саме: задовольнити заяву позивачів чи аргументовано відмовити у її задоволенні.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскарженим рішенням суду першої інстанції права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не порушені, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року у справі № 8461/1334/14а, 2а/461/201/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 30 березня 2015 року.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов