Справа № 816/2154/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2015 р. м. Київ К/800/58603/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Зубенко Д.В.;

за участю: представника позивача - Марченко Н.В.; представника відповідача - Штанько М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення, що переглядається за касаційною скаргою Підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року Підприємство електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) про визнання протиправним та скасування рішення.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням визначено розмір неправомірно витрачених коштів Фонду, які підлягають поверненню Підприємством, а також застосовано штраф за порушення порядку використання страхових коштів. Рішення мотивоване тим, що Підприємство незаконно видало путівки на санаторно-курортне лікування без попередньої оплати працівниками частини вартості цих путівок.

Посилаючись на те, що видача путівок без попередньої оплати обумовлена скрутним матеріальним становищем працівників (внаслідок затримки виплати заробітної плати, викликаної невчасним бюджетним фінансуванням), а згодом відповідна частина вартості путівок все ж вирахувана із їх заробітку, просили визнати протиправним та скасувати рішення Фонду від 17 квітня 2014 року № 94.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Підприємство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами проведеної перевірки Підприємства Фондом складено акт від 31 березня 2014 року. В акті зафіксовано, що у вересні та листопаді 2013 року Підприємством видано ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як застрахованим особам, путівки до санаторіїв. Часткова оплата вартості цих путівок здійснена шляхом утримання суми коштів із заробітної плати працівників у грудні 2013 року та січні 2014 року відповідно.

У зв'язку із імперативною вимогою законодавства щодо попередньої оплати частини вартості путівок, Фонд дійшов висновку про те, що кошти у розмірі 4 603,20 грн та 4 855,20 грн (80% вартості путівок ОСОБА_6 та ОСОБА_7), витрачені неправомірно.

Рішенням Фонду від 17 квітня 2014 року № 94 Підприємство зобов'язано повернути Фонду вказані суми неправомірних витрат із застосуванням штрафу у розмірі 50 %.

Позивач пояснює несвоєчасну оплату тим, що на момент видачі путівок Підприємство мало заборгованість по виплаті заробітної плати, а з працівниками існувала письмова домовленість про надання путівок з наступним вирахуванням частини їх вартості із суми заборгованої заробітної плати.

Відмовивши у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт вчинення порушення є беззаперечним.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з висновками судів не погоджується.

Частиною першою статті 47 Закону України від 18 січня 2011 року № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (чинний на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2240-ІІІ), передбачено, що для забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах (у тому числі дитячих) у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду.

Відповідно до частини першої статті 22 цього ж Закону часткова плата за путівки на санаторно-курортне лікування перераховується страхувальниками до органу Фонду, який надав путівку, в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Порядок отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 12 (далі - Порядок № 12).

Пунктом 4.1 Порядку № 12 передбачено, що рішення про виділення путівки застрахованій особі приймає комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (далі - комісія (уповноважений) із соціального страхування), на підставі особистої заяви та довідки для одержання путівки.

З матеріалів справи вбачається, що Фонд не заперечує право працівників, які отримали путівки, на отримання цього виду соціального забезпечення.

Тому спір зводиться до того, чи є надання путівок з відстроченням оплати частини їх вартості неправомірним витрачанням коштів Фонду.

Пунктом 4.5 Порядку № 12 встановлено, що комісією (уповноваженим) із соціального страхування приймається рішення про виділення застрахованій особі путівки в двомісний номер з частковою оплатою в розмірі 20 відсотків її вартості.

Відповідно до пункту 4.13 Порядку № 12 часткова оплата вартості путівки до санаторію вноситься до каси або на поточний рахунок страхувальника за основним місцем роботи застрахованої особи, або через установу банку на транзитний рахунок органу Фонду за місцем обліку страхувальника із зазначенням у призначенні платежу номера путівки, за яку здійснюється часткова сплата. Часткова оплата вартості путівки до санаторію-профілакторію вноситься до каси або на поточний рахунок підприємства, на утриманні якого перебуває цей санаторій-профілакторій.

Згідно з пунктом 4.14 Порядку № 12 за відсутності квитанції до прибуткового касового ордера або квитанції про часткову оплату вартості путівки застрахованій особі путівка не видається.

З викладеного вбачається, що видача путівки без квитанції про часткову оплату її вартості є порушенням Порядку № 12.

Відповідно до абзацу третього розділу ІІ Порядку проведення перевірок отримувачів коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності цільового призначення, оформлення, реалізації та оскарження їх результатів, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 грудня 2010 року № 30, неправомірне (нецільове) використання коштів Фонду - це витрачання страхових коштів їх отримувачами з порушенням встановленого законодавством порядку та/або на цілі, що не відповідають цільовому призначенню, визначеному нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 2240-ІІІ страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Колегія суддів зазначає, що застосування санкцій за витрачання страхових коштів з порушенням встановленого законодавством порядку має здійснюватися з урахуванням принципу розсудливості, оскільки не будь-яке формальне порушення Порядку № 12 означає неправомірне використання коштів Фонду.

З огляду на фактичні обставини справи (путівки видані працівникам, які мають на право на санаторно-курортне лікування, а часткова оплати вартості путівок все ж здійснена з їх заробітної плати); враховуючи, що відстрочка оплати обумовлена поважними причинами, колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку не може йтися про неправомірне витрачання коштів Фонду.

Тому висновки судів про необґрунтованість цього позову є помилковими, а їх рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 17 квітня 2014 року № 94.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п'ять) гривень 90 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов