Справа № 813/266/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

щодо частини позовних вимог

25 березня 2015 року №813/266/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представників відповідачів Крикус В.В., Гнатковської М.І., Возного Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Львівської міської ради про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського міського управління юстиції у Львівській області в особі Реєстраційної служби, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання відсутності компетенції, визнання недостовірними відомостей, визнання протиправними дій, рішень і бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2015 року через канцелярію суду представником Львівської міської ради було подано клопотання про закриття провадження у справі №813/266/15.

Дане клопотання мотивоване тим, що спірні правовідносини між позивачем і відповідачем виникли виключно щодо права власності та права користування нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, які були передані Львівською міською радою в оренду ОСОБА_4. А відтак, такі правовідносини є за своєю природою цивільно-правовими, а не публічно-правовими. За висновком відповідача, усі позовні вимоги позивача випливають саме із таких спірних цивільно-правових правовідносин та не можуть породжувати права й обов'язки у публічно-правовій сфері. Тож, такі обставини виключать можливість їх розгляду адміністративним судом, позаяк, його компетенція не поширюється на цивільно-правові спори.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що ОСОБА_4 звернувся 20.01.2015 року до суду з позовною заявою до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в особі начальника управління Свистун Інни Василівни, у якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в особі начальника управління Свистун Інни Василівни, яка виразилася у не наданні відповіді ОСОБА_4 на запит №3-М-32154 від 03.12.2014 року на отримання письмової інформації, порушенні вимог ч.2 ст.34 Конституції України;

- зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в особі начальника управління Свистун Інни Василівни, надати ОСОБА_4 копії документів, які стосуються його право та інтересів, а саме: довіреності на ім'я ОСОБА_6, заступника начальника Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, що посвідчена 09.01.2008 року Попович О.С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за №10; накази Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №407-О від 12.07.2006 року, №67-О від 28.01.2008 року, №69-О від 29.01.2008 року; договір оренди №3058 від 04.08.1998 року (попередній договір).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.12.2014 року він, в порядку ч.2 ст.34 Конституції України, ст.ст.5, 14, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», письмово звертався до відповідача із запитом за вхідним №3-М-32154 про надання йому засвідчених копій ряду документів. Однак, на цей запит розпорядник інформації відповіді не надав, чим порушив права та інтереси позивача, що є протиправним і вимагає поновлення позивача у його порушених правах.

23 січня 2015 року позивачем було подано через канцелярію суду заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову, яка 16.02.2015 року була прийнята судом до розгляду.

Із урахуванням змінених позовних вимог позивач просить суд:

- визнати відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень - органу місцевого самоврядування у юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» (), зареєстрованої 04.08.1994 року, яка створена та зареєстрована до набрання чинності 28.06.1996 року нової Конституції України та 12.06.1997 року Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі якого 12.06.1997 року втратив чинність Закон Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року, та всупереч вимог ст.4 Закону України «Про правонаступництво України»;

- визнати незаконними дії особи з найменуванням «Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради» щодо укладання з ОСОБА_4 договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-5972-8 від 31.01.2008 року за відсутності права власності на вказане державне майно;

- визнати недостовірними відомості про юридичну особу з найменуванням «Львівська міська рада» (), які внесені 04.08.1994 року за записом №1 012427 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за відсутності засновника - Територіальної громади;

- визнати протиправними дії державного реєстратора, які виразилися у здійсненні ним 04.08.1994 року державної реєстрації юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» () з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», а саме: з порушеннями встановленого законом порядку створення юридичної особи публічного права, які не можна усунути;

- скасувати рішення державного реєстратора від 04.08.1994 року про проведення державної реєстрації юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» (), як таке, що прийнято за відсутності створення цієї особи та з істотним порушенням порядку створення юридичної особи;

- покласти на засновника юридичної особи обов'язок щодо проведення ліквідації заснованої ним юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» () як органу місцевого самоврядування, який створено та зареєстровано за відсутності Територіальної громади м. Львова та до набрання чинності 28.06.1996 року нової Конституції України та 12.06.1997 року Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі якого 12.06.1997 року втратив чинність Закон Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року, та всупереч вимог ст.4 Закону України «Про правонаступництво України»;

- визнати незаконним рішення від 12.04.2007 року Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про реєстрацію права власності на об'єкт з реєстраційним номером 6382867, а саме: будинок АДРЕСА_1, номер запису 5768 в книзі 6;

- визнати неправомірною бездіяльність Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в особі начальника управління Свистун Інни Василівни, яка виразилася у не наданні відповіді ОСОБА_4 на запит №3-М-32154 від 03.12.2014 року на отримання письмової інформації, порушенні вимог ч.2 ст.34 Конституції України;

- зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в особі начальника управління Свистун Інни Василівни, надати ОСОБА_4 копії документів, які стосуються його право та інтересів, а саме: довіреності на ім'я ОСОБА_6, заступника начальника Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, що посвідчена 09.01.2008 року Попович О.С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за №10; накази Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №407-О від 12.07.2006 року, №67-О від 28.01.2008 року, №69-О від 29.01.2008 року; договір оренди №3058 від 04.08.1998 року (попередній договір).

В обґрунтування змінених вимог позивач посилається на те, що 04.10.1995 року Управлінням комунального майна Львівської міської ради народних депутатів було укладено з ОПРПТ №84 договір №3058 на оренду нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, для торгівлі плодоовочевою продукцією.

У подальшому, на базі викупленого ОПРПТ №84 учасниками було створено ТзОВ «Українка». За договором купівлі-продажу патенту №285-Б від 03.04.1996 року ТзОВ «Українка» придбало у Представництва Фонду державного майна України в м.Львів патент на право оренди будівлі (споруди, приміщення) загальною площею 240 кв.м, яке знаходиться у АДРЕСА_1. Окрім того, ТзОВ «Українка» уклала із Управлінням комунального майна Львівської міської ради народних депутатів договір оренди №3058 від 04.08.1998 року щодо користування приміщеннями по АДРЕСА_1, строком до 03.04.2006 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1999 року (АВА №643359) ОСОБА_4 було придбано у ТзОВ «Українка» патент на право оренди будівлі (споруди, приміщень) загальною площею 240 кв.м по АДРЕСА_1.

Згодом, 01.07.1999 року Управління приватизації майна департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради незаконно вилучило у позивача патент НОМЕР_1 від 10.04.1996 року на право оренди, який належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.1999 року, та замість нього видало інший документ - патент НОМЕР_1 на право оренди будівлі (споруди, приміщень) загальною площею 240 кв.м по АДРЕСА_1, зі строком дії до 03.04.2006 року.

01 вересня 1999 року Управлінням комунального майна виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів за додатком №1 були внесені зміни до договору оренди №3058 від 04.08.1998 року щодо орендаря приміщення по АДРЕСА_1, а саме, замінено ТзОВ «Українка» на громадянина-підприємця ОСОБА_4.

31 січня 2008 року між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та громадянином-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-5972-8. Об'єктом оренди були приміщення загальною площею 162,9 кв.м у АДРЕСА_1.

У травні 2013 року Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про зобов'язання громадянина-підприємця ОСОБА_4 звільнити і повернути нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 162,9 кв.м, які є предметом договору оренди №Г-5972-8 від 31.01.2008 року. Справа на даний час перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції. При цьому, в даному господарському спорі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради обґрунтовує свої вимоги, зокрема тим, що Львівська міська рада є власником будинку АДРЕСА_1, право власності якої засвідчується витягом №14216800 від 12.04.2007 року про реєстрацію права власності, який був виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Підставою виникнення права власності було рішення Шевченківського райвиконкому м.Львова №192 від 14.04.1987 року.

Однак, позивач вважає, що такий позов до Господарського суду Львівської області був заявлений Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради безпідставно, позаяк, Львівська міська рада не може бути власником будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування цього твердження та для з'ясування обставин набуття Львівською міською радою права власності на будинок АДРЕСА_1, приміщення якого є предметом оренди за договором №Г-5972-8 від 31.01.2008 року, та правомірності розпорядження позивачем було у вересні-листопаді 2014 року зроблено ряд запитів до установ і отримані відповіді засвідчують, що Львівська міська рада не може бути органом місцевого самоврядування в розумінні ст.ст.142, 143 Конституції України, оскільки вона не утворювалася Територіальною громадою м.Львова, а прийняте державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на зазначену вище будівлю є незаконним. У зв'язку з чим, було порушено право ОСОБА_4 на користування об'єктами права держаної та комунальної власності.

ОСОБА_4 у позовній заяві посилається на те, що управління майном, що є у комунальній власності, згідно з нормами ст.327 Цивільного кодексу України, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Окрім цього, позивач зазначає, що й нормами Конституції України передбачено управління комунальним майном органами місцевого самоврядування, які були утворені відповідними територіальними громадами.

Однак, на переконання позивача, Львівська міська рада не утворювалася територіальною громадою м.Львова, оскільки така громада відсутня серед переліку підприємств та організацій України.

Також позивач указує на те, що підставою реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за Львівською міською радою було рішення Шевченківського райвиконкому м.Львова №192 від 14.04.1987 року. Проте, відповідно до вказаного рішення, будинок АДРЕСА_1 був віднесений до власності Шевченківської ради народних депутатів, а не до власності Львівської міської ради.

Зважаючи на такі обставини, позивач стверджує, що Львівська міська рада не мала і не має правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, а також дана юридична особа була створена й зареєстрована протиправно. Позивач акцентує увагу на тому, що Львівська міська рада насправді не має відповідної правоздатності та дієздатності, оскільки ніколи не утворювалися, а її державна реєстрація має фіктивний характер. Таким чином, Львівська міська рада не є власником будинку АДРЕСА_1 та неправомірно набула право власності на це державне майно. Відповідно, неправомірним було укладення з позивачем договору оренди №Г-5972-8 від 31.01.2008 року між позивачем та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, яке діяло від імені Львівської міської ради.

Таким чином, при укладенні договору оренди №Г-5972-8 від 31.01.2008 року було порушено конституційне право ОСОБА_4 на користування об'єктами права державної власності, яке підлягає відновленню, шляхом задоволення його вимог у даній адміністративній справі.

Окремо позивач зазначає, що 03.12.2014 року він, в порядку ч.2 ст.34 Конституції України, ст.ст.5, 14, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», письмово звертався до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради зі запитом за вхідним №3-М-32154 про надання йому засвідчених копій ряду документів. Однак, на цей запит розпорядник інформації не надав відповіді, чим порушив права та інтереси позивача, що є протиправним і вимагає поновлення позивача у його порушених правах.

Вирішуючи клопотання Львівської міської ради про закриття провадження в даній адміністративній справі, суд відзначає, що, відповідно до п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Суд зважає на те, що формально позовні вимоги ОСОБА_4 дійсно мають вираз таких, що нібито полягають в дослідженні правомірності дій (бездіяльності) відповідачів, вчинених у зв'язку із виконанням ними повноважень суб'єктів владних повноважень. Тобто, за загальними ознаками вони можуть підпадати під поняття адміністративної справи, що міститься в ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України. Однак, при цьому, суд приходить до переконання, що окремі позовні вимоги за своєю дійсною суттю були породжені не спором у сфері публічно-правових відносин, а майновим спором щодо користування майном, і вирішення таких позовних вимог має своєю дійсною метою не усунення порушень прав позивача зі сторони суб'єктів владних повноважень у площині вертикальних, публічних відносин, а виключно матиме вплив на їх майнові правовідносини й вирішуватиме спір у цій сфері, що очевидно й є основним наміром позивача за цим позовом.

Так, базуючись на матеріалах справи, мотивації та обґрунтуванні позову, беручи до уваги пояснення сторін, суд відзначає, що в даному випадку порушення прав та інтересів позивача, як гаданих так і реальних, мало місце саме в сфері реалізації ним та іншими особами їх компетенції у сфері майнових відносин, а саме - щодо користування приміщеннями в будинку АДРЕСА_1. А тому, суд приходить до висновку, що спір виник і пов'язаний саме зі сферою цивільних майнових правовідносин, а не у сфері управлінської діяльності відповідачів як суб'єктів владних повноважень по відношенню до позивача. Як встановлено судом, причиною звернення ОСОБА_4 з адміністративним позовом, який вирішується судом у даній справі, є його суб'єктивне переконання в порушенні Львівською міською радою в першу чергу його майнових прав - щодо володіння та користування зазначеними нежитловими приміщеннями. При цьому, надаючи своїм позовним вимогам у цій частині позірного та формального вираження як вимогам у межах публічно-правового спору, позивач очевидно має намір усунути порушення своїх прав та інтересів у цивільних правовідносинах, що склалися між такими особами.

Тож, на переконання суду, вирішення окремих позовних вимог матиме своїм наслідком виключно усунення спору між сторонами, котрий склався у відносинах між ними щодо користування згаданим вище майном, та не матиме жодного реального та дійсного наслідку, яким би усувалися гадані порушення при здійсненні суб'єктами владних повноважень владних управлінських функцій.

Суд звертає увагу, що адміністративний спір виникає на основі адміністративних правовідносин, у сфері владного підпорядкування його сторін при реалізації одними з них управлінських функцій, що в цьому випадку, по окремих позовних вимогах не підтверджується. В основі ж даного спору в частині вимог лежить спір про майнове право і власне такий майновий за своєю суттю спір спричинив звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом, а його вирішення матиме безпосередній вплив на правовідносини цивільно-правового характеру, які склалися між сторонами, що очевидно й є наміром і бажанням позивача.

А тому, відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, такий спір у частині позовних вимог належить вирішувати не в порядку адміністративного судочинства, а в порядку цивільного або ж господарського судочинства, залежно від суб'єктного складу сторін.

При цьому, суд відзначає, що окремі позовні вимоги носять автономний характер від решти позовних вимог і можуть й надалі бути предметом розгляду в адміністративній справі, у тому числі із урахуванням того, що суд іншої юрисдикції не може вирішити такого спору. А саме, суд вважає, що розгляд даної справи повинен продовжуватися в частині вимог щодо визнання відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, визнання протиправною бездіяльності при розгляді запиту на публічну інформацію та зобов'язанні надати таку інформацію (документи). У частині ж усіх інших позовних вимог провадження в справі підлягає закриттю, оскільки вони не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, суд також бере до уваги й норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зазначена правова позиція викладена й у постановах Верховного Суду України від 16.12.2014 року у справі №21-544а14, від 02.12.2014 року у справі №21-530а14, від 11.11.2014 року у справі №21-493а14.

Отже, розгляд і вирішення адміністративним судом у даній справі тих позовних вимог, які за своїм змістом і суттю пов'язані з майновими правовідносинами та мають намір вирішити спір саме в цивільно-правовій сфері, не може вважатися вирішенням такого спору судом, встановленим законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд погоджується з доводами й аргументами, викладеними в клопотанні про закриття провадження в адміністративній справі, однак, вважає за необхідне задовольнити його в частині, закривши провадження у справі щодо окремих позовних вимог, які породжені майновими відносинами та мають на меті захист прав та інтересів позивача в таких правовідносинах цивільно-правового характеру.

Керуючись ст.ст.17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника Львівської міської ради про закриття провадження в адміністративній справі задовольнити частково.

Закрити провадження в адміністративній справі №813/266/15 за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Львівського міського управління юстиції у Львівській області в особі Реєстраційної служби, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання відсутності компетенції, визнання недостовірними відомостей, визнання протиправними дій, рішень і бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій у частині позовних вимог про:

- визнання незаконними дій особи з найменуванням «Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради» щодо укладання з ОСОБА_4 договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-5972-8 від 31.01.2008 року за відсутності права власності на вказане державне майно;

- визнання недостовірними відомостей про юридичну особу з найменуванням «Львівська міська рада» (), які внесені 04.08.1994 року за записом №1 012427 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за відсутності засновника - Територіальної громади;

- визнання протиправними дій державного реєстратора, які виразилися у здійсненні ним 04.08.1994 року державної реєстрації юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» () з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», а саме: з порушеннями встановленого законом порядку створення юридичної особи публічного права, які не можна усунути;

- скасування рішення державного реєстратора від 04.08.1994 року про проведення державної реєстрації юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» (), як таке, що прийнято за відсутності створення цієї особи та з істотним порушенням порядку створення юридичної особи;

- покладення на засновника юридичної особи обов'язку щодо проведення ліквідації заснованої ним юридичної особи з найменуванням «Львівська міська рада» () як органу місцевого самоврядування, який створено та зареєстровано за відсутності Територіальної громади м.Львова та до набрання чинності 28.06.1996 року нової Конституції України та 12.06.1997 року Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі якого 12.06.1997 року втратив чинність Закон Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року, та всупереч вимог ст.4 Закону України «Про правонаступництво України»;

- визнання незаконним рішення від 12.04.2007 року Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про реєстрацію права власності на об'єкт з реєстраційним номером 6382867, а саме: будинок АДРЕСА_1, номер запису 5768 в книзі 6.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Роз'яснити позивачу, що вимоги, щодо яких провадження закрито, випливають з майнових правовідносин та є спором про право, а тому вони не відносяться до компетенції адміністративних судів і не можуть бути розглянуті за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Вимоги такого характеру та природи підлягають розгляду судами в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, якщо позивач виступатиме як фізична особа-підприємець, або в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, якщо позивач виступатиме як фізична особа.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з такими ж вимогами, щодо яких постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 30 березня 2015 року.