Справа № 2а-424/10/1070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ К/9991/81538/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області, Державної податкової служби України про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Державної податкової служби України, Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року позивачі звернулися з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області (далі - ДПІ), Державної податкової служби України (далі - ДПС), у якому просили скасувати та виключити присвоєні ідентифікаційні номери та інформацію про них з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів (далі - Державний реєстр), за зобов'язати здійснювати в подальшому облік позивачів, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем, по-батькові та за місцем проживання), а також знищити облікові картки з їх ідентифікаційними номерами та особистими даними, які містяться в Державному реєстрі.

В обґрунтування позову, посилались на вимоги статті 22 Конституції України та статті 1, 3, 5, 9 Закону України від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 320/94-ВР), і Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженим спільним наказом ДПА та Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 року за № 1345/9944; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок), та просили його задовольнити.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково, зобов'язано відповідачів скасувати ідентифікаційні номери позивачів, виключити такі і всю інформацію про них з Державного реєстру, та зобов'язати здійснювати в подальшому облік позивачів, як платників податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без врахування ідентифікаційного номера. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідачі посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять його рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи частково позов апеляційний суд на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що реалізація права позивача на альтернативну форму обліку сплати податків та інших обов'язкових платежів передбачено чинним законодавством України.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, позивачі є віруючими громадянами України та прихожанами православної церкви, які через свої релігійні переконання не бажають мати раніше присвоєні податковим органом ідентифікаційні номери та вимагають їх обліку як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем та по батькові за місцем проживання). У зв'язку з чим позивачі просять внести відповідні записи в їх паспорти, про що письмово повідомили ДПІ. У свою чергу, відповідачі проінформували заявників про процедуру відмови від ідентифікаційного номера, передбачену Порядком, та необхідність подання певного переліку документів.

Так, статтею 35 Конституції України кожному гарантоване право на свободу світогляду і віросповідання.

Обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначено у статті 67 Основного Закону.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону № 320/94-ВР для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Частиною другою статті 5 цього Закону, яка регламентує порядок реєстрації фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів, передбачено, що до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Обсяг інформації про фізичних осіб, яка включається до Державного реєстру, визначено статтями 3 та 5 Закону № 320/94-ВР. Зокрема, передбачено, що до інформаційного фонду Державного реєстру включаються такі дані: індивідуальні ідентифікаційні номери, що надаються фізичним особам - платникам податків та інших обов'язкових платежів і зберігаються за ними протягом усього їх життя; інформація про сплату фізичними особами податків та інших обов'язкових платежів; прізвище, ім'я та по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання; місце основної роботи; види сплачуваних податків та інших обов'язкових платежів; інформація про сплату фізичними особами податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно з частиною третьою статті 9 зазначеного Закону фізичні особи - платники податків та інших обов'язкових платежів, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи, зобов'язані: зареєструватись у Державному реєстрі з моменту виникнення об'єкта оподаткування чи сплати податків та інших обов'язкових платежів; подавати до державних податкових інспекцій по районах, районах у містах і містах без районного поділу відомості про зміну даних відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону протягом місяця з дня виникнення таких змін.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що у випадку, коли фізична особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це органи державної податкової служби, то з Державного реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу, а не лише її ідентифікаційний номер.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку громадяни України, які відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, обліковуються як платники податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта. Зазначена норма суперечить положенням Закону № 320/94-ВР, який має вищу юридичну силу, про необхідність видалення всієї інформації про таких осіб, зазначений Закон також не передбачає облік таких громадян за серією та номером паспорта.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позовних вимог. Оскаржуване судове рішення відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, судовій практиці, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього рішення колегія суддів не вбачає.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання викладена в рішеннях Верховного Суду України (№№ 21-26а13, 21-132а13, 21-490а14 тощо), висновки якого згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для усіх судів України.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової служби України та Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

О.П. Стародуб