Справа № 817/432/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/432/15

16 березня 2015 року 16год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Кайданович І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Арбітражного керуючого ОСОБА_1 в інтересах особи Закритого акціонерного товариства "Рівненський ливарний завод"

до Відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ "Радикал Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "ПКБ "Українське машинобудівництво"
про визнання протиправними дій та скасування постанови , -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Із змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції Кайданович Ірини Миколаївни по зміні 05.02.2015 року у виконавчому провадженні №4432016 зберігача описаного і арештованого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-конструкторське бюро «Українське машино будівництво» в кількості 399 одиниць за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Городок, вул. Барона Штейнгеля, 4А. Скасувати постанову державного виконавця від 05.02.2015 року ВП №44932016 про передачу вказаного майна на зберігання ОСОБА_4.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали. На обґрунтування свого позову додатково повідомили суду, що позивач є арбітражним керуючим Закритого акціонерного товариства «Рівненський ливарний завод», 21.01.2015 року описане у межах виконавчого провадження №44932016 майно, яке належить боржнику ТОВ «ПКБ «Українське машинобудівництво», було передане йому на зберігання.

Вказане майно, одночасно є предметом спору у справі №5019/2862/11, що перебуває у провадженні Господарського суду Рівненської області (справа про банкрутство ЗАТ «Рівненський ливарний завод»). У зв'язку із чим, збереження врученого йому майна є одним із основних його завдань не тільки як зберігача в межах виконавчого провадження, але і як ліквідатора ЗАТ «Рівненський ливарний завод».

Разом з тим, постановою державного виконавця Кайданович І.М. від 05.02.2015, раніше описане й арештоване майно передане на зберігання іншій особі - ОСОБА_4

Дане рішення на переконання позивача є необґрунтованим, порушує його законні права та інтереси щодо арештованого майна, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, на обґрунтування свої заперечень вказав на те, що виконавче провадження №44932016 відкрито нею на підставі виконавчого напису р.№1086 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піхтою І.С. від 10.07.2014 Про звернення стягнення на рухоме майно, що належить на праві власності ТОВ «ПКБ «Українське машино будівництво» в користь ПАТ «Радикал Банк».

21.01.2015 року для забезпечення реального виконання рішення проведено опис майна боржника і накладено на нього арешт про що складено акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису і арешту майна боржника, сторони виконавчого провадження були відсутні, у зв'язку із чим відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно на яке було накладено арешт було передано під розписку позивачу - ОСОБА_1

05.02.2015 року за заявою ПАТ «Радикал Банк» від 04.02.2015 року щодо вилучення заставного майна у ліквідатора ЗАТ «Рівненський ливарний завод», який начебто здійснював спроби щодо заволодіння майном боржника, нею було здійснено вихід за місцем зберігання майна для його огляду. За результатом огляду виявлено відсутність частини майна за місцем зберігання, про що складено відповідний акт.

За таких обставин, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження» і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, нею було прийнято рішення про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, про що винесено відповідну постанову від 05.02.2015 року.

Ухвалою суду, від 06.03.2015 року постановленої без виходу судді до нарадчої кімнати, залучено до розгляду справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Радикал Банк « та ТОВ «ПКБ «Українське машино будівництво».

Треті особи участь уповноважених представників під час розгляду справи не забезпечили. Разом з тим, ПАТ «Радикал Банк» надіслав на адресу суду заперечення на позов, в якому вказав, що вважає дії державного виконавця законними, та такими що відповідають інтересам стягувача і боржника щодо збереження майна. Що ж стосується ОСОБА_1 - то він на переконання третьої особи не є стороною виконавчого провадження, а відтак жодні його права не порушено.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Як встановлено судом, в провадженні державного виконавця Кайданович І.М. на примусовому виконанні перебуває виконавчий напис за р.№1086, посвідчений 10.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірхою І.С., про звернення стягнення на рухоме майно, що належить на праві власності ТОВ «Проектно-конструкторське бюро «Українське машинобудівництво» за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна ПАТ «Радикал Банк», на загальну суму 2586044 грн.

Так, матеріали справи свідчать, що 12.09.2013 року між ПАТ «Радикал Банк» (Заставодержатель) та ТОВ «ПКБ «Українське машинобудівництво» (Заставодавець) укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є рухоме майно - обладнання в кількості 720 одиниць на загальну суму 2586044 грн., що належить Заставодавцю на праві власності на підставі Спотового біржового договору №603/604 с-13 від 19.03.2013 року та виписки з балансового рахунку Заставодавця (довідка №342 від 12.09.2013 року) (а.с.132-231).

На підставі вказаного договору, 20.07.2014 року на підставі вказаного вище договором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірха І.С. винесено виконавчий напис про звернення стягнення на майно Заставодавця.

01.10.2014 року за вказаним виконавчим написом відповідачем відкрито виконавче провадження за ЄДРВП №44932016.

21.01.2015 року державним виконавцем Кайданович І.М. при примусовому виконанні ВП №44932016 проведено опис майна, що належить боржнику ТОВ «ПКБ «Українське машинобудівництво», за результатами якого складено акт опису та арешту майна (а.с.10-31), згідно з яким на описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_1, арбітражний керуючий ЗАТ «Рівненський ливарний завод».

Попри це, 04.02.2015 року до Відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління надійшов лист ПАТ «Радикал Банк» №167/15, яким повідомлялося, що на його адресу не надходили будь-які документи, які стосуються передачі заставного майна на відповідальне зберігання ОСОБА_1, а також «враховуючи той факт, що ліквідатор ПАТ «РЛЗ» є зацікавленою особою відносно арештованого майже, вже здійснював спроби заволодіти майном боржника та може скористатися арештованим майном у власних інтересах в порушення прав Банку як кредитора, ПАТ «Радикал Банк» вимагає вилучити у ліквідатора ОСОБА_1 майно, що перебуває у заставі ПАТ «Радикал Банк» та після складання акту опису та арешту майна передати його на відповідальне зберігання Банку (а.с.63).

Цього ж дня до Відділу ДВС Рівненського районного управління надійшли заяви ТОВ «Рівненський машинобудівний завод» (а.с.66) та ВАТ «Лізингова компанія «Украгромашінвест» №2-1 від 02.02.2015 року (а.с.67), в яких останні просили вилучити арештоване майно у ліквідатора ПАТ «РЛЗ» та передати таке майно на відповідальне зберігання на умовах повної матеріальної відповідальності будь-якому іншому підприємству чи стороні на розсуд державного виконавця.

У зв'язку з отриманою інформацією, 05.02.2015 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем зберігання майна для його огляду, за результатами якого виявлено відсутність описаного й арештованого майна за місцем зберігання про що складено акт державного виконавця (а.с.68-89).

05.02.2014 року державним виконавцем при примусовому виконанні ВП №44932016 прийнято постанову, відповідно до якої за погодженням із стягувачем майно, описане й арештоване актом від 21.01.2015 року, передано на зберігання особі - ОСОБА_4 (охоронна компанія ПП «Альфа-ЩТ») (а.с.56-57).

Разом з тим, даного зберігача попереджено під підпис про кримінальну та матеріальну відповідальність у разі розтрати, відчуження, приховування, підміну, пошкодження знищення або інших незаконних дій з таким майном.

Не погодившись з постановою державного виконавця від 05.02.2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаній постанові державного виконавця від 05.02.2015 року про передачу описаного та арештованого майна на зберігання ОСОБА_4 та діям державного виконавця по зміні зберігача майна, суд виходить з такого.

Згідно з п.1 ч.1 ст.32 Закону №606-XIV, одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

При цьому, звернення стягнення на майно боржника полягає, згідно з ч.1 ст.52 Закону №606-XIV, в його арешті, вилученні або примусовій реалізації такого майна.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21.04.1999 №606-ХІV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.57 Закону №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З положень Закону №606 та Iнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), вбачається, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, а подальша його реалізація здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Тобто, законодавець чітко розмежовує такі поняття як арешт майна, вилучення та примусова реалізація майна боржника, а тому арешт майна є не нічим іншим як способом забезпечення реального виконання рішення у виконавчому провадженні.

Частиною 5 статті 57 Закону №606 передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

В силу вимог ч.1 ст.59 Закону №606 майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування (ч.2 ст.59 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч.6 ст.57 та ч.5 ст.59 Закону №606 порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Згідно з п.4.2.6 Інструкції №512/5 у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується державним виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія акта опису та арешту майна.

Пунктом 4.2.7 даної Інструкції передбачено, що у разі необхідності (наявність інформації про псування майна тощо) державний виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому державний виконавець готує подання (повідомлення) до правоохоронних органів щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

При цьому, факт передачі майна може засвідчуватися актом державного виконавця або актом приймання-передавання майна (п.4.2.8 Інструкції №512/5).

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що чинним законодавством не визначено чіткого та вичерпного переліку за яких умов чи разі якої необхідності можлива передача описаного та арештованого майна іншому зберігачу, а призначення особи зберігача описаного та арештованого майна є виключним правом державного виконавця.

Одночасно, ч.1 ст.12 Закону №606 встановлено право сторін виконавчого провадження заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи акт державного виконавця від 05.02.2015 року, яким зафіксовано відсутність описаного та арештованого майна за місцем зберігання, зберігачем якого відповідно до постанови від 21.01.2015 року був ОСОБА_1, що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків як зберігача майна, та заяви і клопотання ПАТ «Радикал Банк», ТОВ «Рівненський машинобудівний завод» та ВАТ «Лізингова компанія «Украгромашінвест» про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання іншій особі, суд дійшов висновку, що державний виконавець, змінюючи 05.02.20145 року у виконавчому провадженні №44932016 зберігача описаного і арештованого майна ТОВ «ПКБ «Українське машинобудівництво» в кількості 399 одиниць з арбітражного керуючого ЗАТ «РЛЗ» ОСОБА_1 на ОСОБА_4 та передачі останньому цього майна на зберігання, діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності дають суду підстави вважати, що постанова державного виконавця від 05.02.2015 року про передачу описаного і арештованого майна на зберігання ОСОБА_4 відповідає вказаним критеріям правомірності, є обґрунтованою, такою, що прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже не підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

При зазначених обставинах, вимоги позивача необґрунтовані, безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір у відповідності до ст. 94 КАС України позивачу не присуджується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Арбітражного керуючого ОСОБА_1 в інтересах особи Закритого акціонерного товариства "Рівненський ливарний завод" до Відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Радикал Банк", ПАТ "ПКБ "Українське машинобудівництво" про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.