Справа № 826/3363/15
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2015 року 08:14 № 826/3363/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів Кобилянського К.М., Саніна Б.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомНаціонального банку України
доДержавної виконавчої служби України
провизнання незаконними дії (бездіяльність), постанову від 17.02.2015 року, вимогу від 18.02.2015 року №2-404/14, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний банк України (надалі - позивач або НБУ) з позовом до Державної виконавчої служби України (надалі - відповідач або ДВС України), в якому просить:

- визнати незаконними дії (бездіяльність) Державної виконавчої служби України щодо не врахування викладених у листі Національного банку України від 03.02.2015 року №17-111/6697 обставин неможливості виконання виконавчого листа №826/12293/14;

- визнати незаконними дії (бездіяльність) Державної виконавчої служби України щодо не надання інформації про результати розгляду викладеного у листі Національного банку України від 03.02.2015 року №17-111/6697 клопотання щодо звернення державного виконавця до суду із заявою про роз'яснення судового рішення та внесення у зв'язку з цим постанови про зупинення виконавчого провадження №46177795;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.02.2015 року ВП №46177795, прийняту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчуком Т.В., про стягнення з Національного банку України виконавчого збору у розмірі 1 360,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. від 18.02.2015 року №2-404/14, якою зобов'язано Національний банк України у строк до п'яти днів з моменту отримання цієї вимоги виконати вимоги виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №826/12293/14 від 13.01.2015 року;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України (державного виконавця) зупинити виконавче провадження №46177795 до розгляду Київським апеляційним адміністративним судом заяви Національного банку України, поданої на підставі ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року у справі №826/12293/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 25.03.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувані постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та вимога винесені відповідачем без урахування повідомлених позивачем обставин про неможливість виконання судового рішення, на підставі якого і відкрито виконавче провадження. Крім того, представником позивача наголошено, що відповідач не прореагував на вимогу НБУ про звернення до суду за роз'ясненням судового рішення та зупинення на підставі цього виконавчого провадження.

У судове засідання 25.03.2015 року з'явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що оскаржувані постанова та вимога є правомірними, які винесені у зв'язку з невиконанням позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення у добровільному порядку та у встановлений для цього постановою про відкриття виконавчого провадження строк.

Суд у судовому засіданні 25.03.2015 року на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Артемчуком Т.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №826/12293/14, виданого 13.01.2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов'язання Національного банку України надати ОСОБА_2 відомості з декларації ОСОБА_3 про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 24.02.2014 року по 19.06.2014 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2015 року (ВП №46177795) та встановлено боржнику строк до семи днів з моменту винесення постанови для самостійного виконання виконавчого документа.

Надалі, у межах виконавчого провадження №46177795 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Артемчуком Т.В. у зв'язку з невиконанням у добровільному порядку виконавчого документа винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року, якою поставлено стягнути з боржника - НБУ - виконавчий збір у розмірі 1 360,00 грн.

Також, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Артемчуком Т.В. на адресу НБУ направлено вимогу державного виконавця від 18.02.2015 року №2-404/14, якою зобов'язано Національний банк України у строк до п'яти днів з моменту отримання цієї вимоги виконати вимоги виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №826/12293/14 від 13.01.2015 року.

Вважаючи вищезазначені постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та вимогу протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч. 2 ст. 25 Закону №606 визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 27 Закону №606 передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У силу положень ч. 1 ст. 28 Закону №606, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону №606).

З огляду на вищенаведені правові норми вбачається, що примусове виконання рішення розпочинається після того як державний виконавець пересвідчиться у відсутності обставин, які перешкоджають провадженню виконавчих дій, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм приписами Закону №606.

Так, представником позивача листом від 03.02.2015 року №17-111/6697, копія якого наявна у матеріалах виконавчого провадження, повідомлено відповідача про те, що НБУ подано до Київського апеляційного адміністративного суду заяву про роз'яснення судового рішення, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження №46177795, у зв'язку з чим ДВС України повідомлено про неможливість виконання постанови у встановлений державним виконавцем строк. Крім того, у вказаній заяві представник НБУ просив державного виконавця звернутися до суду із заявою про роз'яснення постанови та винесення на цій підставі постанови про зупинення вказаного виконавчого провадження.

Згідно положень ст. 34 Закону №606, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.

Суд або орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву державного виконавця у десятиденний строк з дня її надходження і у разі необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх редакції.

У відповідності до вищенаведених положень вбачається, що правом на звернення до суду із заявою про роз'яснення відповідного рішення наділений як державний виконавець, так і сторони виконавчого провадження, у даному випадку НБУ, чим і скористався безпосередньо позивач.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 року у справі №826/12293/14 за позовом ОСОБА_2 до НБУ про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії заяву НБУ про роз'яснення судового рішення задоволено, роз'яснено НБУ, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року зобов'язано Національний банк України надати ОСОБА_2 відомості з декларації ОСОБА_3 за період, не охоплений декларацією про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, поданої при звільненні ОСОБА_3 з посади голови Національного банку України, що має включати в себе період з 24.02.2014 року по 19.06.2014 року.

З огляду на викладене вище вбачається, що Київським апеляційним адміністративним судом станом на момент розгляду даної справи судом, а саме: 19.03.2015 року, роз'яснено постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, яка і слугувала підставою для відкриття виконавчого провадження №46177795, а, відтак, станом на момент розгляду даної справи судом відсутні законодавчо обґрунтовані підстави для зобов'язання ДВС України (державного виконавця) зупинити виконавче провадження №46177795 до розгляду Київським апеляційним адміністративним судом заяви Національного банку України, поданої на підставі ст. 170 КАС України, про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року у справі №826/12293/14 та визнання незаконними дії (бездіяльність) Державної виконавчої служби України у зв'язку з цим.

Водночас, враховуючи факт повідомлення позивачем ДВС України обставин, пов'язаних з неможливістю виконання судового рішення листом від 03.02.2015 року №17-111/6697, колегія суддів, охоплюючи всі заявлені позовні вимоги, дійшла висновку, що відповідачем передчасно, тобто до моменту роз'яснення судового рішення (19.03.2015 року), що і перешкоджало НБУ виконати останнє у встановлений для цього строк, винесено оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року, а тому дана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. від 18.02.2015 року №2-404/14, якою зобов'язано Національний банк України у строк до п'яти днів з моменту отримання цієї вимоги виконати вимоги виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №826/12293/14 від 13.01.2015 року, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З огляду на викладене вище, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Зі змісту оскаржуваної вимоги від 18.02.2015 року №2-404/14 вбачається, що остання сама по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, а, відтак, оскаржене рішення безпосередньо не порушує права та інтереси позивача, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року у виконавчому провадженні №46177795. В іншій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відмову в їхньому задоволенні.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної виконавчої служби України постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року у виконавчому провадженні №46177795.

3. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді К.М. Кобилянський

Б.В. Санін