Справа № 2а-3285/11/1270
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/55830/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод»

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року

у справі № 2а-3285/11/1270

за позовом Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську

про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправним та недійсним акту перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Луганський авіаційний ремонтний завод» (далі - ДП «Луганський авіаційний ремонтний завод»; позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську (далі - СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Луганську; відповідач), в якому просило: визнати неправомірними дії відповідача щодо складання та надіслання на адресу позивача податкових повідомлень-рішень № від 05 квітня 2011 року та № від 05 квітня 2011 року; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 05 квітня 2011 року та № від 05 квітня 2011 року; визнати протиправним та недійсним акт перевірки № 208/08-3/08215600 від 24 березня 2011 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на їх необґрунтованість.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДП «Луганський авіаційний ремонтний завод», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку ДП «Луганський авіаційний ремонтний завод» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку та від'ємного значення з податку на додану вартість, задекларованих у декларації за січень 2011 року, за результатами якої складено акт № 208/08-3/08215600 від 24 березня 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні товарно-матеріальних цінностей (запасних частин) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокметалінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Сервіс А-плюс» за нікчемними правочинами.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Луганську посилалась на відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для досягнення результатів підприємницької або іншої економічної діяльності в силу відсутності в них управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг), неперебування ТОВ «Востокметалінвест» та ТОВ «Бізнес Сервіс А-плюс» за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також невідповідність нарахованого ДП «Луганський авіаційний ремонтний завод» податкового кредиту з податку на додану вартість сумам податкових зобов'язань, сформованим постачальниками.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05 квітня 2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 40 433,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 05 квітня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 179 104,00 грн. (179 103,00 грн. - основний платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування названих актів індивідуальної дії, суди попередніх інстанцій підтримали позицію контролюючого органу щодо безтоварності проведених операцій.

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, виходячи з таких підстав.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених в ціні товарно-матеріальних цінностей сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт реального здійснення відповідних господарських операцій та підтвердження вказаної обставини належним чином оформленими первинними документами, які, в свою чергу, є підставою для формування податкового обліку платника податку.

Водночас наявність у платника належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

А відтак, з метою підтвердження правомірності формування платником податку даних податкового обліку необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Отже, в даному випадку судам слід було звернути особливу увагу на з'ясування обставин реальності здійснення спірних поставок, зокрема, достеменно встановити (шляхом витребування у позивача відповідних документів та пояснень), яким чином транспортувались та де зберігались придбані у ТОВ «Востокметалінвест» та ТОВ «Бізнес Сервіс А-плюс» запасні частини у відповідній кількості, з'ясувати наявність у товариства ділової мети під час придбання у контрагентів товарно-матеріальних цінностей, дослідити подальше використання ДП «Луганський авіаційний ремонтний завод» товару у власній господарській діяльності, а також перевірити наявність обвинувального вироку в кримінальній справі № 1695, порушеній за фактом заволодіння посадовими особами ДП «Луганський авіаційний ремонтний завод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромресурс ЛТД» чужим майном у особливо великих розмірах, за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України, що набрав законної сили, рішення про її закриття за нереабілітуючими підставами або за відсутністю складу злочину.

В той же час, судові інстанції цілком обґрунтовано відмовили в задоволенні позову про визнання неправомірними дій відповідача щодо складання та надіслання на адресу позивача податкових повідомлень-рішень № від 05 квітня 2011 року та № від 05 квітня 2011 року, позаяк право податкового органу на прийняття таких актів індивідуальної дії обумовлено положеннями статті 58 ПК України. В разі ж встановлення судами протиправності податкових повідомлень-рішень належним способом відновлення порушеного права є скасування цих рішень.

Що стосуються вимоги позивача про визнання протиправним та недійсним акту перевірки № 208/08-3/08215600 від 24 березня 2011 року, то слід враховувати, що акт перевірки та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника певні правові наслідки. Акт є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом під час проведення перевірки порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платником, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Отже, акт перевірки не породжує правових наслідків для платника, тобто не змінює стану його суб'єктивних прав та не створює для нього жодних додаткових обов'язків, що, в свою чергу, виключає підстави для задоволення цієї позовної вимоги.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 05 квітня 2011 року та № від 05 квітня 2011 року підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, а в решті оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Луганський авіаційний ремонтний завод» задовольнити частково.

Скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 05 квітня 2011 року та № від 05 квітня 2011 року з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.