Справа № 441/2197/13-а, 2а-441/3/14
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа № 876/1740/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 14 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, третьої особи - відділу Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області, в якому просять визнати протиправним та скасувати рішення Суховільської сільської ради № 210 від 27 грудня 2011 року «Про затвердження техдокументації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку громадянина ОСОБА_5» та № 211 від 27.12.2011 року «Про затвердження техдокументації із землеустрою щодо підготовки та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку громадянина ОСОБА_5».

Зазначають, що оскаржувані рішення прийняті Суховільською сільською радою з порушенням вимог земельного законодавства і порушують їх права, оскільки відповідач безпідставно, без їх відома, як власників успадкованого будинку, розпорядився землею, якою користувалась спадкодавець і право користування якою успадковано ними.

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 14 січня 2014 року позов задоволений, рішення сільської ради визнані протиправними і скасовані.

Відповідач - Суховільська сільська рада Городоцького району оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити позивачам в задоволенні їх позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що земельні ділянки, щодо яких виносились спірні рішення про затвердження технічної документації, належали спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі записів у погосподарських книгах колгоспу є безпідставними, оскільки спадкодавець прав на оспорювані земельні ділянки не набула, правовстановлюючі документи у встановленому законом порядку не виготовляла і права на земельні ділянки не підтверджені. Апелянт зазначає, що оскільки право власності чи будь-яке інше речове право на спірні земельні ділянки не виникло, то відсутні законні підстави для захисту такого права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 квітня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 успадкували в рівних частинах кожна житловий будинок з господарськими спорудами на АДРЕСА_1.

Рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району № 875 від 22 січня 2009 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, передано їм безоплатно у спільну часткову власність земельні ділянки площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 та площею 0,1643 га, призначену для ведення особистого селянського господарства.

27 грудня 2011 року рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області № 210 затверджена технічна документація щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_5 та передано йому у приватну власність земельну ділянку, що перебуває у його користуванні площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 та вирішено видати гр. ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області № 211 від 27.12.2011 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо підготовки та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7 та передано йому у приватну власність земельну ділянку, що перебуває у його користуванні площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 та вирішено видати гр. ОСОБА_7 державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Державні акти видані на підставі вищезазначених рішень ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і зареєстровані 16.02.2012 року Суховільською сільською радою та Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що оскаржувані рішення сільської ради є протиправними і такими, що порушують право власності позивачів на земельні ділянки та суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідач - Суховільська сільська рада, як суб'єкт владних повноважень і на яку статтею 71 КАС України покладений обов'язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надала суду першої інстанції жодних доказів для оцінки судом обставин правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції і приходить до висновку, що даний позов не може розглядатись за правилами КАС України, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України). Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України сільська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Таким чином, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-493а14.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Вирішуючи спір по суті, Городоцький районний суд Львівської області залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта надання права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянутий за правилами КАС Ураїни.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм Земельного кодексу України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З аналізу позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що підставою звернення їх до суду стало порушення їхнього права власності на земельні ділянки, які оскаржуваними рішеннями Суховільської сільської ради передані у власність громадянам - ОСОБА_5, ОСОБА_7

Тобто, даний спір фактично є спором про право власності на землю, спором про право цивільне.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що між позивачами та відповідачем - Суховільською сільською радою існує спір про право, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що такий спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачам - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про їхнє право звернутися до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 195, 196, 198, 202, 203, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного суду Львівської області від 14 січня 2014 року у справі № 441/2197/13-а скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич